1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 9 
er beklageligvis tilstrækkeligt til, at iagttagelsen ikke blir tilfredsstillende. 
En usagkyndig finder, der ved mark- eller ager-arbeide støder på en 
stenøx eller et flintblad, vil naturligvis ikke, selv med den beste vilje 
forstå forholdet således som en sagkyndig mand. Og dernæst er det 
næsten sikkert, at spor av menneskeskeletter kun i sjeldne tilfælde vilde 
kunne findes. Erfaringer fra danske gravninger og andre steder (de 
svenske) viser, at knokkeldelene så let fortæres av indvirkninger fra luft og 
jord samt rindende vand i grus; — således tør der neppe være udsigter 
til at finde sådanne, der kunde veilede den ukyndige finder om, at der 
var noget mere at mærke sig ved fundet end øxen eller flintbladet. Hvor- 
ledes iøvrigt gravformen skulde udpræge sig, ved vi jo intet om. For- 
modentlig vilde der findes småstene eller muligens større stene (Gullrum), 
og muligens vilde der findes askeskikt efter bålbrænding (Ulfø). Det siste 
er dog ganske tvilsomt. — For den mere opmærksomme iagttager vilde 
naturligvis først og fremst /ordbundsforholdene vække mistanke. 
Men i det hele taget er det visst ikke for mørkt anskuet, at forholdene 
kun gir svage løfter om at kunne træffe opbevaret fund af denne gravform. 
Man kan personlig så meget somhelst være overbevist om dens tilstede- 
værelse og lægge alt an på at finde den. Det vil dog antagelig bli til- 
fældet, som vil befordre vor kundskab pa dette område". På den anden 
side er det usansynligt, at alle de norske løse fund, enkeltfund og sam- 
lede —, skulde være bare tabte sager, eller i det høieste sager nedlagte 
ex voto. Det er jo ikke videnskabeligt bevist, men ganske tiltalende at 
formode, at flere virkelig skriver sig fra sådanne gravfund, særlig da blandt 
flintdolkene og skafthuløxerne. 
Ved slutningen af stenalderen er handelsforholdene i Norge blevne 
ganske udviklede. Med den stigende kultur er også adskillig rigdom 
kommet ind. Herom vidner hellekisterne fra Hurum og Ramnæs?. Med 
1 I Stav. Mus. Årshefte 1900 p. 82 nr. 32 er opført et ,gravfund fra yngre stenalder“ 
(omtalt i Stav. Mus. Årsh. 1902 p. 58, nr. 6) fra Litleland i Håland pgd. Jæderen. — 
De altfor ufuldstændige oplysninger og det påfaldende rige materiale fra en stenkiste 
() — 3 øxer, 3 flintkniver samt 1 redskab — gjør det imidlertid ubrugbart som sik- 
kert fund. Konservator T. Helliesen, som har gjort mig opmærksom på fundet, har 
i brev til mig velvilligst oplyst, at han ikke selv har fundet sagerne, og derfor intet 
yderligere tør udtale. 
Muligvis noget mere brugbart er et fund av en spydspids av flint (St. M. 2590) i 
Stav. Mus. Årsh. 1903. Stangeland nr. 2, fra Stangeland i Høilands pgd. Jæderen. 
Spydspidsen blev efter opgave påtruffet under torvlaget, „i en aflang fordybning i 
auren, — i en sort kul- og askelignende masse". — Fuldt ud videnskabeligt brugbart 
er det selvfølgelig ikke. 
Prof. dr. W. C. Brøgger har i sit arbeide ,Strandlinjens beliggenhed under sten- 
alderen" p. 235 fl. leveret en udforlig behandling av de kjendte fund. 
