Io A. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
bronzealderen er udviklet en for Norge og Bohuslån særdeles egen grav- 
form — røsen. 
Således er i korthed det teoretiske ved dette vanskelige punkt 
med gravene, som dr. Hansen behandler. — Den ældre gravform 
behøver i al sin formodede enkelhed ikke at betegne forhold uden »fast bo- 
sætning<. Den store mængde lovmæssigt fordelte sager fra yngre sten- 
alder viser fuldt ud tilstedeværelsen av en fastboende befolkning — rigtig- 
nok med fattigere forhold end de danske og svenske. Det blir da også 
rimeligt at anta, at denne befolkning har havt en fattig gravform, således 
som allerede 1871 antydningsvis hævdet av Montelius!. 
3. Dettredie av dr. Hansens punkter er ulige mere væsentlig end de hidtil 
behandlede. For at vise hvor lidet fast grund dette bygger på, tar jeg først den 
anden av de to præmisser: »(b) at de ariske indvandrere selv helt gjen- 
nem bronzealderen, om ikke længere endda, brukte sten til redskap og 
vaben«. Dr. Hansens påstand er her motiveret med utilfredsstillende, for 
ikke at si, ukorrekte præmisser. Der anføres til en begyndelse fra dr. 
S. Müllers statistik over bronzealderen?, hvorledes »flintesakerne er en 
almindelig bestanddel i bronsealdersfundene». (Landnåm p. 144). Det er så 
sin sag at citere; der kan komme mangt ud av et citat. Samtlige de fund, 
hvori flintesager forekommer, og som Müller anfører nævnte sted, hen- 
vises til S. M. Ordning, Bronzealderen nr. 46. Jeg tillader mig at citere 
her ordret, (udhævelserne er gjorte av mig): »Der foreligger ikke få Be- 
retninger om, at der i Forbindelse med Sager fra Bronzealderen er op- 
taget enkelte Redskaber eller Våben af Sten, ganske i Stenalderens Former, 
navnlig Spydspidser og Dolke, sjældnere Pilspidser, tyknakkede Øxer, 
Øxer med Skafthul, Planker, Ryg- og Skaftsave, Ildsten o. s. v. Skjendt 
1 Montelius: Sveriges Forntid p. 164 f. Montelius hævder, at ikke alle stenalders- 
mennesker blev begravede i de store stengrave, men langt enklere — hvorpå også 
nævnes exempler. At der også findes analogier hertil i andre lande, fremgår av dr. 
Hackmans bemærkninger i Fennia B. 17 nr. 31 p. 7 (Trouvailles préhistoriques) i 
anledning av Finlands mangel på stenaldersgrave: „ll est probable que les hommes de 
l’âge de la pierre ensevelissaient leur morts dans des fosses creusées en terre.“ 
Efter at dette var nedskrevet, har jeg fået anledning til at se et referat av prof. 
O. Ryghs opfatning av disse forhold av en forelæsning fra 1895. Han sier her: 
„Hvor har da det norske stenalderfolk gjort af sine døde? Den rimeligste antagelse 
er, at man har begravet på den simpleste måde ved at lægge liget ubeskyttet i jorden. 
Er ligene nedlagt således for 5000 år siden, vil de nu sporløst være forsvundne. 
Muligens har ligene været ledsagede af gravgods. Denne grund for Norges mangel på 
stenaldersgrave bekræftes ved en lignende mangel i enkelte dele af Sydsverige. Her 
forekommer graver kun i den vestlige del af landet, mens den østlige mangler dem, 
u 
og oldsager fra stenalderen findes i overflod overalt — —.“ Denne udtalelse er vaerd 
at lægge mærke til. 
2 Ab. f. nord. Oldk. 18091. 
