1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 15 
fem tusen udmerkede øxer, dolke o. s. v. i tusener enkeltfund mod de 700 
på et ganske lidet antal findesteder, — det rige, fyldige indtryk av en høi 
kultur og så den fattige Nøstvetkultur, de tarveligt tildannede øxer, hele 
det ældgamle præg av en fattig befolkning og så atter på den anden side de 
velformede tyndnakkede øxer, de fint tilhugne dolke! Jeg gad gjerne vide, hvad 
dr. Hansen tænker sig at de fattige Nøstvetmennesker har git igjen for de 
herlige flintstykker, der selv for en dansk stenaldersmand må ha havt værdi. 
Skulde Nøstvetfolket, om det ved bytteforbindelser tilegnede sig en bety- 
delig større mængde stensager, end de selv fremstillede, og av en ganske 
anden kvalitet, ha havt oie for disses værdi, hvad de jo i så tilfælde selvføl- 
gelig måtte ha havt, siden de »indforte« meget mere, end de selv producerede 
(med andre ord /evede av indfersel) — da vilde vel intet været naturligere, 
end at de forsøgte at efterligne dem og lave disse sager selv! På det 
stadium, hvor stenaldersmenneskerne i Norden dengang stod, spillede efter- 
ligningen, efter hvad samtlige arkeologer er enige om, en væsentlig rolle. 
Men også Nøstvetfolket havde visselig den samme udviklingsspire, der er 
i efterligningen; det er urimeligt at anta andet. 
Allerede med disse betragtninger synes det noget underligt bevendt 
med dr. Hansens punkter. De udgjør imidlertid endnu den minste del 
av beviskjæden. Hos dr. H. findes visselig intet væsentlig mere herom. 
Jeg må imidlertid fra arkeologisk standpunkt i det følgende yderligere trække 
frem nogle punkter, der har en ganske væsentlig interesse. 
4 Av de fem tusen stensager av skandinaviske typer er endnu ikke 
en eneste en fundet på en Nostvetboplads. I dr. Hansens hypotese burde det 
som led i beviskjæden indgået at påvise dette. Hvis »Nøstvetkulturen< skulde 
være »den norske stenalder«, skulde man jo efter hypotesen vente at finde de 
ved bytteforbindelser indførte dansk-svenske sager på bopladserne. Og hvor 
dr. Hansen taler herom, da fremstilles det, som var dette en selvfølge, at de 
måtte kunne forefindes. »Det burde derfor ikke engang vække forbauselse om 
en enkelt »tyknakket« flintøks, en fint tilhugget flintdolk eller lignende, fandtes 
pa en ellers ren Nøstvetsboplads< (I. c. p. 143). >Man kunde før undre 
sig over at der ikke findes flere av den høiere tekniks produkter indført, 
end over at sådanne fins.« — De forsigtige ord synes mig at fortælle, at 
selv dr. Hansen vilde bli forbauset, om en sådan situation indtraf, at man 
i urørt leie, påviselig fra samme tid, på en Nøstvetboplads skulde finde en 
stenøx av skandinavisk type og en øx av ægte Nøstvettype. — Det kan 
ikke indta sådan en beskeden plads dette punkt. Ti og hundrede enkelte 
sager kunde være tabte eller nedgravne udenfor bopladserne. Men ikke 
mange tusen. Dette er indlysende; selv isoleret vilde dette faktum for 
dr. Hansens hypotese være ganske betænkeligt. 
