Ea Gen 
1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 17 
optar en viss procent av hævningen av landet. Antagelig er stigningen 
ophørt ved bronzealderens slutning, idet røser fra bronzealderen er fundne 
ned til nogle få meter o. h. (5 å 6 meter, svarende til en strandlinie på 
høist 2 å 3 m. høiere end den nuværende, allerede ved slutten af ældre 
bronzealder; Prof. Brøgger, 1. c. p. 327 0. a. st). Den detaljerede påvis- 
ning av disse fakta vil man finde i nævnte arbeide. Konsekvensen er 
imidlertid, at dr. Hansens hypoteser for stenalderen i Norge ikke alene 
ikke finder nogen støtte i nivåforholdene, men tillige på det bestemteste 
modsies av disse. 
Den arkeologiske behandling av dr. Hansens hypoteser viser således, 
at disse ikke er holdbare. 
Vanskelighederne ved at skrive den yngre stenalders historie i Norge 
er allerede påpegte. Den egentlige mangel ligger deri, at man savner 
pålidelige samlede fund, hvorfra udgangspunkter for dateringer skulde vindes. 
De samlede fund i Danmark og Sverige skriver sig fra sikre grav- 
fund, hvorfor kronologien for hvert enkelt tilfælde har ganske andre holde- 
punkter. Videre haves — ialfald for en del — holdepunkter i arkeologisk 
så ømfindtlige typer som /erkar. Fremdeles haves endel samlede fund, d. v. s. 
depotfund og votivfund, hvorfra oplysninger kan hentes. Det er dog ikke 
væsentlig herpå, kronologien er bygget. Karakteristisk nok: tvpologien er her 
det vigtigste hjælpemiddel, således som denne endnu i større grad er det også 
for alle de senere arkeologiske perioder. Allerede i 1874 påviste Montelius 
udviklingen for ledetypen: flinføxen helt ned til den tyndnakkede ext. S. 
Miller klarlagde i 1885 udviklingen for den hele række av ledetyper, fra den 
spidsnakkede til den bredeggede type?. Det har til alle tider senere været 
erkjendt, at denne typerække er avgjørende og for stenalderen frembyder 
de samme kronologiske holdepunkter som fibulatyperne for de senere 
perioder i præhistorien?. Den typologisk-kronologiske række er også 
særlig ved S. Müllers undersøgelser av gravformerne blevet befæstet gjen- 
nem jevnførelse med gravformernes udvikling. Det prægnante udtryk for 
en således i de vigtigste trek og detaljer fastslået kronologi har man i 
1 Compte Rendu, Congrès international d'Archéologie, Stockholm 1874, p. 238. 
? Ordning af Danmarks Oldsager. I. Stenalderen. 
3 Således udtaler dr. O. Almgren i „Sveriges Rike" (Stockholm, „Ljus“ 1900) sp. 369: 
„Vi ha uppehallit oss så utförligt vid denna flintyxornas utvecklingshistoria, enär det år 
den som ger oss en af de bästa möjligheterna för urskiljande af olika tidsskeden inom 
den långa stenåldern. Vid behandlingen af andra fornsaksformer ock företeelser från 
denna tid kunna vi nu hånvisa till, med hvilken yxform de åro samtida, ock sålunda få 
en närmare föreställning om kulturutvecklingens gång i olika afseenden.“ 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1906. No. 2. 2 
syr 
