18 | A. W. BROGGER. M.-N. Ki. 
Montelius’: »Zur Chronologie der jüng. Steinzeit« i Correspondenz-Blatt 
für Anthropologie etc. 1891, p. 99—1021. 
For Norges vedkommende må altså mangelen på kronologisk grund- 
læggende fund erstattes av det typologiske materiale. O. Rygh forsøgte ‘ 
således i »Norske Oldsager« at opstille typer, dog uden at fastsætte nogen 
kronologi, hvad der vel også med det daværende fattige materiale måtte 
falde noget nær ugjørligt. Det er først egentlig med klarlæggelsen av de 
dansk-svenske rækker, at man også i Norge kunde vinde grundlag. Av- 
hængigheden av disse er tydelig nok, og indtil videre vil man ikke komme 
ud over den. Når den generelle norske stenaldersgravform blir sikkert 
påvist, vil detaljerne formodentlig gi et nyt og sikrere grundlag. Der findes 
imidlertid et område, hvor detaljstudium ikke er gjort endnu; det er det 
topografiske område: studiet av de enkelte typers udbredelse samt studiet 
over forholdet mellem deres udbredelse og de enkelte landsdeles og land- 
skabers topografi. 
Den typologiske del af dette arbeide er nærmest kun en i detalj udført 
påvisning og bekræftelse av de resultater, hvortil den svenske og danske 
forskning er kommet, og som også hos os har fået sit udtryk i prof. 
Gustafsons opstilling i universitetets oldsamling, ved hvilken opstilling 
allerede udviklingen og rækkefølgen af typerne inden den yngre stenalder 
er trådt klart frem i dagen. 
Et vigtigt dateringsmateriale er imidlertid også tilveiebragt af prof. 
Brøgger i det citerede arbeide (Norg. geol. unders. no. 41). Her er 
positive beviser for, at ældre og yngre stenalder kan udskilles. Og dernæst 
er det utvilsomt godtgjort ved nivåerne, at f. ex. den tyknakkede og særlig 
den bredeggede type må være yngre 9: tilhører et senere avsnit af hæv- 
ningen i Kristianiafeltet end den tyndnakkede type. Skarpere bestemmelser 
kan man ikke godt forlange. Herom mere nedenfor. 
Det vil være nødvendigt at erindre, at der i arbeidets fire første av- 
snit kun behandles /edetyperne. For en udtømmende redegjørelse af samt- 
lige redskabers forekomst kan der ikke for tiden være plads. Særlig bør 
dette erindres, når sees hen til de ¢a/, som senere er anført for øxer uden 
skafthul: de kan synes små og for små til at bygge på. Det er da det 
må erindres, at der findes mere materiale at bygge på fra norsk yngre 
stenalder end de her behandlede skafthul-løse øxer. 
1 Dr. S. Miller fremholder i sit nye verk „Urgeschichte Europas“ (Strassburg 1905) i 
tidstavlen p. 54 0. a. st. flintdolkernes dominerende stilling som ledetype i yngste sten- 
alder. Perioderne med de respektive ledetyper blir da: 1. Spidsnakket oxetypes tid. 
2. Dysser med tyndnakket type. 3. Jættestuer med tyknakket type. 4. Hellekister med 
flintdolkernes typer. Det er imidlertid anerkjendt, at den bredeggede øxetype omtrent 
vil svare til denne 4de periode. 
