20 À. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
x 
5. C. 7213, original til R. 6, er en flintøx av spidsnakket type fra Urland, Hemnes, Nordl. 
Den er av grä flint, er slebet overalt. (Ab. 1875 p. 69 no. 17 og fig. 3 samme Ab.). 
6. C. 20005. Spidsnakket flintox fra Erikstad, Trondenes, Tromsø amt. (Ab. 1902 p. 
325). Stykket er av dårlig, grå flint, og er kun eggslebet. Det er ikke omhyggeligt til- 
hugget. 
Alle disse stykker bekræfter blot den sydligere udvikling." De danner neppe et synder- 
lig selvstændigt element i norsk stenalder, hvor bergarterne er det fornemste materiale. 
Bergartøxerne av den spidsnakkede type kan sammenfattes under føl- 
gende definition: 
Tversnittet regelmæssig elliptisk. Allerede med denne definition blir 
det ved et overblik over materialet muligt at udskille endel avvigende 
exemplarer, der samler sig om to grupper, som begge har fælles den ud- 
talte definition, men skiller sig fra hinanden ved mindre forskjelligheder. 
a. Det karakteristiske ved gruppen kan udtales således: 
Tversnittet er kort elliptisk (fig. 1 og 2); i tversnittet (malt ved et 
punkt omtr. 1/3 av længden fra eggen) ligger forholdet av ellipsens to 
axer for denne gruppe omkring 3:4. Betragter man et front. og side- 
smt! av en sådan ox, er ved sidesnittet særlig påfaldende tykkelsen av 
øxen; karakteristisk er også den jevne, rundede linje, som konturerne 
danner ved sidesnittet (fig. 1 b). De eiendommeligheder, gruppen forøvrigt 
har fælles med den anden gruppe, blir omtalt nedenfor. 
Det er tydeligt, at denne gruppes karakteristiske mærke: tykkelsen 
både av sidesnit og nakkesnit erindrer om exemplarer av den butnakkede 
type, der lidt efter lidt er omdannet til spidsnakket type ved indflydelse 
udenfra, idet øxer av den butnakkede type ganske analog med de norske 
exer er kjendte ikke blot i Europa, men også udenfor samme. — 
Man sammenligne således fig. 15 i »Øxer av Nøstvettypen<, og særlig 
vil her sidesnittet overbevise om rigtigheden av denne udskilning. 
B. Tversnittet er langt elliptisk, forholdet mellem axerne (målt på 
samme sted) ligger omkring 3:5 å 3:6 (fig. 3, 4, 5 og 6). Sammenlignes 
frontsnittet med fig. 1a, sees bl. a., at her er tydeligere tendens til en 
spids nakke. I sidesnittet er en stor forskjel i tykkelse (fig. 3 b). 
{ Typologisk er en øx bestemt ved tre, i almindelighed ved to snit. For at tilveiebringe 
mulighed for skarpere bestemmelser, hvorav igjen skarpere sammenligninger. skulde 
kunne trækkes, vil jeg foreslå betegnelsen frontsnit og sidesnit for disse to. Og hermed 
menes der da: 1. Ved frontsnittet forståes den figur, der fremkommer, når der lægges 
et plan gjennem øxens egg og midtlinjen av øxens nakke (fig. 1a). 2. Ved sidesmittet 
forståes den figur, der fremkommer, når der lægges et plan lodret på det første gjennem 
øxens midtlinje, når hermed forståes linjen fra egglinjens midtpunkt til nakkelinjens 
midtpunkt (fig. 1b). Det tredie snit, der skal bestemme oxen, er makkesmittet: herved 
forståes den figur, der fremkommer ved at lægge et plan lodret på de to nævnte planer 
enten gjennem øxens midtpunkt eller gjennem et andet punkt beliggende i øxens 
længdeaxe. — I mange tilfælde vil man imidlertid kunne noie sig med frontsnit og 
sidesnit, når man ved dette siste antyder projektionen av eventuelle smalsider. 
