24 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
Ved frontsmittet i begge grupper er der gjort opmærksom på en for- 
skjel, idet dette i « er mindre avsmalnende mod nakken end i ß, hvor der 
oftere sees en spids nakke. Av særlig interesse er eggpartict. Også her 
fremtræder en nuanceret forskjel: ved a-gruppen er bredsidernes overgang 
i eggen ikke fuldt så jævn som ved 9. Dette stemmer med flinterne for 
B-gruppens vedkommende, idet det karakteristiske der er, at der ikke er 
en skarpt avgrænset egg, hvor bredsiderne går over i denne. Det er jo 
naturligt, at «-gruppen ikke har denne jevne runding over i eggen, da 
tversnittet er kort elliptisk. 
Videre har man i eggpartiet (frontsnit) eiendommeligheder, som begge 
grupper har fælles, og som dertil også træffes ved flinterne. Det er en 
stadig tilbagevendende skjævhed i eggen. Dr. S. Miller fremhæver ved 
no. 46: »ved Slid og Opskærpning bliver Eggen skjæv 9: bøiende stær- 
kere indad mod den ene Sidekant, og undertiden har den allerede ved 
Tilhugningen faaet denne Form.« Betragtes f. ex. fig. 5, der er særlig 
karakteristisk, videre fig. 4 og delvis fig. 3, så er her god overensstem- 
melse med denne eiendommelighed ved danske øxer av typen. I mange 
tilfælde ved de behandlede øxer må man ligefrem gå ud fra, at eggen ved 
første fremstilling av stykket med hensigt er slebet således skjæv. Kun få 
gange er en lignende fremgangsmåde iagttat ved den tyndnakkede og tyk- 
nakkede types exemplarer, og da sekundært ved opskjærpning, — men 
talrige gange ved den brednakkede types exer. Det ligger nær at for- 
mode, at årsagen til eggens skjævhed er begrundet i skæftningsmåden. 
Oplysende er i så henseende dr. Blinkenbergs omtale av den skjæftede 
tyndnakkede flintox fra Danmark), idet øxebladet »ikke står helt lodret 
på skaftets længderetning, men danner en vinkel dermed på lidt under 90”. 
Om eggpartiet må dernæst oplyses angående s/ibningen. Med for- 
holdsvis få undtagelser (deriblandt samtlige øxer av grorudit) er samtlige 
spidsnakkede øxer kun slebne ved eggen og på bredsiderne kun et lidet 
stykke opover. Det slebne felt udgjør i almindelighed på hver bredside 
en mere eller mindre regelmæssig trekant (fig. 5a). Hermed stemmer 
kjendsgjerningen fra de danske spidsnakkede flinter: »oftest kun ufuld- 
stændigt slebne udenfor eggpartiet«. — Den øvrige del av oxen bærer 
altid mere eller mindre tydelige spor av fremstillingsmåden: tilstødning 
ved en slags prikhugning av overfladen (nærmere kap. Il). Det er særlig 
herigjennem avvigelsen fra flintøxerne blir forståelig, idet disses bredsider 
mødes i en avsleben kant, mens vi hos bergartøxerne har at gjøre med 
tilstødte, ikke slebne exemplarer. Jeg har antydet før, at tilstødnings- 
! Ab, f. nord. oldk. 1898, DSO Ne om. 
