36 A. W. BROGGER. M.-N. Ki. 
diske område. Imidlertid har dr. S. Müller nu (1905) fremsat en ny 
hypotese, væsentlig gjældende den tyndnakkede type, men også den tyk- 
nakkede og bredeggede, der, i tilfælde av at den vil visé sig at være 
rigtig, vil influere pä opfatningen av denne udviklingsgang i Nordens 
stenalder!. Denne nye hypotese gar i det væsentlige ud på, at den tynd- 
nakkede type er en nordisk omdannelse av den italienske kobberøx fra 
Italiens kobberalder. Forandringen i den tidligere opfatning blir herved 
i realiteten ikke liden. Man har før været så nogenlunde på det rene 
med, at den bredeggede øxetype ıtil en viss grad må have været påvirket 
av kobbertypen, hvis særkjende just er den udsvingede egg. Ikke alene 
forandres ved den nye opfatning de kronologiske forhold for en væsentlig 
del; men også opfatningen av stenalderen i Norden, kulturelt seet, blir 
forrykket. 
I dette arbeide er ikke pladsen for nogen nærmere behandling av 
denne nye hypotese. Kun et par punkter skal bemærkes. For det første 
er det utvilsomt, at en blot og bar typologisk overensstemmelse, som den 
er hævdet i Urgeschichte Europas, ikke er tilstrækkelig til at vove en 
avgjørelse av forholdet. Ti typologisk seet er der ingen nærmere over- 
ensstemmelse specielt mellem den tyndnakkede nordiske flintøx og den 
italienske kobberøx: det væsentlige ved den siste er en udsvunget egg, 
der mangler den første; det væsentlige ved den første er en tynd, skarp 
nakke, der mangler den siste, ialfald som regel. Udtrykket »vollständig 
entsprechend« er derfor misvisende. Imidlertid er det vistnok på basis av 
sin hele opfatning av selve kulturstrømningernes veie, at dr. Müller har sat 
den tyndnakkede type i forbindelse med kobbertypen. Men da er den 
anførte kobberøx fra Remedellogravfeltet egnet til at vække tvil om den 
ubetingede rigtighed av opfatningen om en sammenhæng mellem italiensk 
kobberalder og nordisk dyssetid (Montelius 2. periode). Dr. Reinecke 
har pegt på Remedellogravfeltets tydelige samhørighed med den kultur- 
strøm, der bragte Syd-Tyskland den for hele Mellem-Europa så uhyre 
vigtige bandkeramik?. Men båndkeramiken, hvor kobberet virkelig først 
optræder i Tyskland, kan ikke godt være samtidig med dyssetid i Norden, 
men snarere med jættestuetid og yngste stenalder. Dette stemmer med 
Montelius' kronologi," der sætter det ældste kobber i Norden til tredie 
periode?. 
1 „Urgeschichte Europas" p. 45—46. 
2 Pp. Reinecke: Zur jüngeren Steinzeit in Südwestdeutschland. Westdeutsche Zeit- 
schrift 1900. 
3 Chronologie d. å. Bronzezeit, p. 223. — Opfatningerne av Tysklands neolitiske krono- 
logi er som bekendt ikke helt på det rene endnu. Dog er det visst, at Nord-Tyskland 
