. 
24 MR PS bd défi. HÅ 
Le 
| ? 
38 A. W. BRØGGER. M.-N. Kl. 
Omend med disse bemaerkninger intetsomhelst er bevist (hertil kræves 
et større apparat), så vækker de dog tvil om den ubetingede rigtighed av 
Müllers hypotese. Og med hensyn til, at der uden denne hypotese ingen 
tilstrækkelig forklaring skulde findes for den selvstændige udvikling fra 
spidsnakket til tynd-tyknakket, så har man jo dr. Müllers egne ord i Ord- : 
ning: »de tyndnakkede — — — ere udviklede ved en fortsat Omdan- 
a b ; 
Fig. 12. OX av tyndnakket type (tyndbladet). Flint. Gull”, Seam, JL. 
Virkelig størrelse: 12.5 cm. (C. 19019). 4 
avgjort er helt forskelligt i alle dele fra Mellem- og Syd-Europa i det hele, idet her 
megalitgravene, de udprægede oxetyper og den let kendelige keramik ikke star i 
nogetsomhelst forhold til de samtidige grupper i Mellem-Tyskland og videre sydostover, 
hvor bandkeramikens mange forskellige grupper og senere snorkeramiken behersker 
omraderne. (At snorkeramiken virkelig er yngre, ikke som Götze har troet, ældre 
end bandkeramiken, er navnlig fremholdt av Köhl, og nylig bevist av prof. Héfer i 
Jahresschrift f. d. Vorgesch. d. sächsisch-türing. Länder. Bd. I p. 39 ff., Halle 1902). 
Hvis Kossinnas tydning herav er rigtig (Zeitschr. f. Etn. 1902), hvad der ‘er grund 
til at tro, vil hele dr. Müllers hypotese om den tyndnakkede øx som efterdannelse av 
ital. kobberox være urigtig helt igennem. — lethvert tilfælde synes det, som man 
skulde kunne vise dette bl. a. ved tilknytning til sonelerkarrene, Müller 225 (tysk „Glocken- 
becher“, ital. vase a campana), den vest-europæiske form, der i Italien tilhører eneo- 
litisk tid, altså er samtidig med kobberoxerne, og i Danmark findes i jættestuerne, 
Dette har jo Montelius vist (1. c. p. 891.), 
