1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 39 
nelse af Formen«, nemlig ved en omdannelse av den spids-brednakkede 
exetypes form}. 
B. Av bergarter. 
Endskjent materialet ikke gir rum for fuldt sa skarpe distinktioner som 
ved flintoxerne, kan man dog også her skille mellem de to grupper a og 8. 
Kjendemærkerne er ganske de samme; naturligt er det da, at alle kanter 
er mere jævnede ved bergartøxerne (fig. 13—15). 
a « b 
Fig. 13. Øx av tyndnakket type. Epidotiseret mandelsten. Sjervold, Norderhov, Busk. 
(C. 16127). Virkelig størrelse: 17.7 cm. 
‘ I Kjøbenhavns museum findes blandt det store antal øxer av kobber (eller av tinfattig 
bronze) med de sædvanlige former med udsvunget eg, og tydelig refererende sig til 
den bredeggede øxetype, også nogle ganske få tynde kobberblade uden ophøiede side- 
kanter og uden udsvunget egg, ikke lidet mindende om de ovenfor nævnte tyndbladede 
flintøxer, der antoges at svare til en sen udvikling av den tyndnakkede øxtype, — 
muligens fra jættestuetid, og maske fra en sen del av denne (?). Skulde-det ikke kunne 
