60 : A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
dog ikke skjulende ar efter tildannelse. Denne er som oftest hugning, 
aldrig tilstodning (fig. 24—25). Varianter findes både i størrelse, nakke- 
parti, smalsider. 
At man heri må se kjendemærker for særskilte typer, der ikke finder 
sin plads blandt de gjennemgåede skandinaviske typer, vil ikke bestrides. 
Både typologiske forskjelligheder og udbredelsesområde er her avgjørende. 
Nærmere herom nedenfor. Allerede dette moment må vække tvil om 
rigtigheden av den nye hypotese for forklaringen av den arktiske stenalder, 
som nylig er fremsat gjennem konservator Schetelig. - For at få et ud- 
gangspunkt skal derfor den nye opfatning kort belyses i forhold til den 
ældre. 
a b 
Fig. 25. Øx av arktisk stenalder. Skifer. Kløven i Reisen, Tranø, Tromsø. 
(C. 6168. Orig. R. 13). Virkelig størrelse: ro cm. 
Prof. O. Ryghs teori, der fremsattes på arkeologkongressen i Stock- 
holm i 1874 samtidig med Montelius’ for Sveriges vedkommende), var i 
korthed den, at disse skiferoxer samt den store række skiferspidser og 
knive ete. ifølge sin geografiske udbredelse og typologiske karakter tilhører 
en egen gruppe, en egen kultur, der etnologisk må henføres til et andet 
folk, end det, der repræsenterer den skandinaviske stenalderskultur. Med det 
voxende materiale og med den i de senere år noget udvidede udbredelse 
modificerede Rygh senere denne teori, men fremsatte intet offentligt derom. 
I Compte rendu, Congrès international, Stockholm 1874 I, p. 177. 
