64 A. W. BRÖGGER. ’ M.-N. Ki. 
ved fundbeskrivelserne, er det tydeligt, at det hele hører til yngre sten- 
alder, — dog ikke umuligt fra tidlig del av denne. Montelius slutter av 
dette fund, at skiferspidsen tilhører yngre stenalder; at dette ikke kan være 
så, fremgår av de allerede nævnte fund fra Falster og Gullrum, samt fra 
flere av de efterfølgende fund. 
13. Der kjendes fra Oland en spydspids fra Abbantorp i Högsrum sn. 
Også fra Vermland og Nerike foreligger to skiferspidser*. Endelig kjendes 
en lignende fra Østergötland. Vi kan bortse fra de østligere dele av 
Sverige længer nord og fortsætte med Bohuslän, hvorfra der kjendes — 
14. to skiferspydspidser, der er fundne ved Lysekil”. Ligesom de 
talrige andre fund er også dette et enkeltfund, hvorav ingen datering kan 
fastsættes. 
For Norges sydøstlige del er fortegnelsen fuldstændig i K. Ryghs ci- 
terede arbeide p. 5 ff. Antallet av fundne spidser er her 24, enkeltfundne. 
For vestlandets vedkommende vil jeg først pege på den påfaldende mængde 
fra Jæderen, ialt 23 stykker, og herav flere fra bopladser. Særlig vigtige 
er fra vestlandet imidlertid til datering de to bopladser, den ene fra Jæ- 
deren, den anden fra Bømmeløen. 
15. Prof. Gustafson fandt på Holeheien boplads blandt tydelige 
ældre stenalderssager tre skiferspidser®. 
16. Nordenfor denne boplads, på den sydlige del av Bømmeløen fandt 
konservator Schetelig på Vespestad ved tidligere gravninger tre og. 
sommeren 1905 tre, tilsammen sex skiferspidser {. Dateringen av denne 
boplads, som jeg "nedenfor kommer tilbage til, er ikke tvilsom. Alle for- 
hold stemmer med ældre stenalder. 
For øieblikket behøves ikke at gå længere nordover. For samtlige 
norske fund henvises til K. Ryghs arbeide og særlig oversigten p. 51. Vi 
kan resumere det sikre av disse fund: for det første er det utvilsomt, at 
skiferspidsen som form stammer fra ældre stenalder (Falster, Gullrum, 
Holeheien, Vespestad) Men dernæst er det ligeså utvilsomt, at formen 
forekommer i yngre stenalder tillige (Vesterbjers, Bornholm). I streng for- 
stand er altså skiferspidsen ikke ledetype, hvad tidsforholdet angår. Dette 
er det første vigtige moment. Det andet bringer os ind paa kjernepunktet. 
Vi må indtil videre bortse fra enkeltfundene i Danmark—sydlige Sverige 
i Montelius St. H. M. p. 15: 69 A, 73 Å og 78 B. 
Sip JaG Wis jos eis (ele We 2 
Berg. Mus. Ab. 1890: 1 p. 17 e, p. 19, II b; samtlige avbildede fig. 1—3, p. 18 
rm 
w 
sammesteds. 
> 
Berg. Mus. Ab. 1901: 5 fig. 3 og 1903: 3, p. 17. Berg. Mus. Ab. 1905: 4, p. 23, 
litr. n—p. 
