\ 
66 A. W. BROGGER. IH M.-N. Kl.. 
et stykke fra Skäne (l. c. p. 246). Av formen fig. 30 er enkelte stykker 
fundne i torvmoser i Skane (I. c. p. 250); særskilt interesse har denne form, 
da den tydelig ifølge Sarauw følger Østersjøen til den finske bugt. Dette 
enkelte træk ved Gullrum peger altså tydeligt mod Østersjøens kyster, og 
når hertil kommer, at harpunspidsen tillige z*ke findes udenfor det sydlige 
Sverige), synes en antydning at findes, om hvilken jeg strax skal tale. 
Jeg skal kun et øieblik fæste opmærksomheden ved den fiskekrok (av en 
svinetand), der er avbildet fig. 8 hos Hansson. Formen og fremgangsmåden 
er av Sarauw udredet 1. c. p. 260: Den nedre del av en rørknokkel blev 
gjennemboret med et lidet hul, og herfra flækkedes stykket op. Sarauw 
henfører metoden til ældste tid og påviser, at den er bevaret i neolit lige 
ned til Schweizer-pælebygningernes tid. Mærkelige er oplysningerne om, 
at denne metode forekommer på en krok fra en yngre stenalders boplads 
mellem Moskva og Nischnij Novgorod; endvidere finder Sarauw tilknyt- 
ningspunkter til Ost-Preussen. Fra Sverige iøvrigt vides de ikke at fore- 
komme. Til slut vil jeg pege på et forhold, der synes mig av betydning: 
på Kjelmesøbopladsen ved den norsk-russiske grænse er fundet en harpun- 
spids av rensdyr (Rygh i Stockholmskongressens beretning I. c. fig. 26), 
ganske av samme form som den omtalte hos Sarauw, der havde østlig 
udbredelse. Og nogen styrke får denne antydning av, at der her er en 
sammenhæng tilstede, ved den fiskekrok — også av rensdyrhorn — der 
er fundet på Kjelmesøbopladsen og arbeidet sammesteds (se fig. 27); denne - 
synes tildannet ved en fremgangsmåde, der minder om den med det lille 
hul, omendskjønt metoden her må være misforstået. 
Så meget udenom syntes det rigtigt at gå for at få rede på forbin- 
delserne ved denne vigtige boplads her på Gotland, hvor en skiferspids er 
fundet. Den lerkarornamentik, der findes sammesteds, vil selvfølgelig endnu 
klarere avgjøre forbindelsesspørgsmålet; av de tå avbildninger, der findes, 
lar dette sig ikke gjøre. Ligesom på Falster findes her — som nævnt — 
ikke skifere paa Gotland; men samme ræsonnement, som der er gjort 
gjældende for Vålse-vigs vedkommende, kan også her føres. Vi kan altså 
ikke ad den vei få oplysning om, hvorvidt spidsen er tildannet på stedet. 
Endnu et moment fortjener opmærksomhed. Gullrum har tydeligvis ingen 
forbindelse med de øvrige skandinaviske bopladse — særlig kjokkenmed- 
dingerne, hvor spalteren er dominerende. 
! En undtagelse danner en spids som Montelius 53, hvorom Sarauw bringer interessante 
oplysninger; ‘den er fundet i Dalsland, nær Venerns udløb i den tørlagte Hästfjord, 
hvor ældre stenalders boplads tillige er fundet. Benspidsen selv er dog ældre. Sarauw 
RCD 25 7e 
