68 | Å. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
som ikke eier skiferspidser af de omhandlede former. Og spranget lar sig 
ikke forklare av enkeltfundene. Bortsees et øieblik fra disse, så blir der 
stående som hovedkjendsgjerning, at Danmark og delvis Sveriges vestkyst og 
Norges ostland eier et meget stort antal skandinaviske bopladser fra ældre (og 
delvis yngre) stenalder, hvor ikke en eneste skiferspids er fundet og heller intet 
skiferavfald, der kunde antyde brugen av denne bergart til sådanne. Det 
er særlig de danske kjøkkenmøddinger og de norske bopladser fra Kristiania- 
feltet og endelig de mange langs Sveriges vestkyst, som skulde gi os op- 
lysninger. Hvis formen virkelig var skandinavisk, måtte den findes her. 
og det lar sig ikke skyde ud til »fremtidige fund<, at den ikke er fundet, 
Det er sandt, at på Sveriges vestkyst måtte det falde vanskeligt at finde 
skiferen, og kanske også i Danmark, men ikke i Kristianiafeltet. Og desuden 
vil jeg hertil bemærke: hvis stenaldersfolket havde brug for at fremstille den, 
så vidste de nok at skaffe sig skifere. Man erindre blot, hvorledes det i 
denne henseende er med flinten i det sydøstlige Norge (nedenfor kap. III), hvor 
praktisk talt hvert eneste kg. flint er indfert. Og i Danmark, Skandinaviens 
stenalderscentrum, her skulde en skandinavisk form ikke være fundet! 
Man må huske på, hvad et jagtredskab som denne skiferspids måtte betyde; 
den må jo være fremstillet i mængder, hvis den var i brug her. Man 
tænke sig det store, dyrkede Danmark, hvor så at si jorden er pløiet på 
hver kvadratmeter, og her skulde en skandinavisk form ikke være fundet! 
Og så på det lille dyrkede areal i Norge, hvor der i de nordligste, fat- 
tigste landsdele er fundet hundreder. 
Det synes allerede efter dette ganske urimeligt at ville forklare skifer- 
spidsen som en skandinavisk form, siden kun en eneste spids er fundet 
inden Skandinaviens rigeste stenaldersområde, Danmark. 
Og når man så medtar de enkeltfundne spidser, om hvilke man om 
flere ved, at de tilhører yngre stenalder, så blir forholdet ikke synderlig 
mere forklarligt. Med den yngre stenalders byttehandel er det vel for- 
klarligt, at -spidser er komne hid. Men de få fund beviser ikke nogen 
skandinavisk avstamning. 
Andre forhold, som her skal berøres, viser nu også, at den ikke er 
en skandinavisk form. 
Det første punkt, hvorpå jeg vil fæste opmærksomheden, er skifer- 
spidsens form og tekniske eiendommeligheder. Særlig iøinefaldende er det 
forholdsvis slanke, retlinjede og regelrette ved dens form, noget som er 
fælles for alle skiferspidser. I forbindelse hermed er det særlig påfaldende, 
at den altid er slebet og finglattet. Erindrer man således, at den f. ex. 
på Vålse vig og Gullrum er fundet sammen med de primitive og tarvelige 
ældre stenaldersredskaber, hvor ingen elegance egentlig kan sies at være 
