80 A. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
Resumeres de slutninger, der synes at måtte kunne drages av hele 
det ovenfor fremlagte materiale, er det for det første væsentligt, at vinkel- 
ornamentet, som således er forfulgt fra Frankriges, Schweiz’, Polens og 
Måhrens rensdyrtid, til Maglemose i Danmark, at dette ornament ved siden 
av krydsornamentet er det eneste, der forekommer på skifersagerne. Også 
båndet av krydsende streger støtter dette. Og omvendt er det så, at 
det også for benspidsernes vedkommende er dominerende. At begge disse 
ornamenter er anvendte ganske analoge på bensager og skiferspidser, er 
særdeles påfaldende. Det synes mig derfor, at det ovenfor fremlagte sam- 
menligningsmateriale av ornamenterede skiferspidser og benredskaber må 
ansees tilstrækkelig bevisende for den slutning, at skiferspidsen er en over- 
forelse (erstatning, efterligning) fra benspidsen. 
Nu kommer dertil spørsmålene mår og hvor en sådan overførelse er 
foregået, og hvorledes denne slutning står i forhold til de arkeologiske 
områder. Inden jeg gar over til dette, vil jeg få indskyde den bemærkning, 
at hvorledes det end kan forholde sig hermed, så er dette mindre vigtigt 
ligeoverfor det faktum, der i enhver fremtidig undersøgelse av disse 
spørgsmål må danne udgangspunktet: det, at skiferspidsen er udviklet av 
en benspids. Jeg kan ikke med samme sikkerhed som dette spørgsmål er 
besvaret, også avgjøre, hvor skiferspidsen er opstäet, og hvilken rolle 
besvarelsen herav kommer til at spille i betragtningen av den arktiske 
stenalder. 
Spørgsmålet om tidspunktet for denne overførelse byder ikke egentlig 
nogle vanskeligheder. De to faste punkter er her Falsterbopladsen og 
Maglemose; skiferspidsen må således minst være av samme alder som 
disse bopladser. I tilslutning til Maglemose kan imidlertid her nævnes 
endnu et avgjørende fund. 
Ved Gårde i Sköns sn., omtrent 4 km. nordøst for Sundsvall, Sverige, 
fandtes 1 1897 en skiferspids under meget mærkelige omstændigheder. 
Den er beskrevet av dr. G. Adlerz}. 
Ved omlægningen av en trætrappe opover en bakke fandtes, 90 cm. 
under jordoverfladen og på bunden av et uforstyrret lerlag, en skiferspids 
av form som Nilssons «Stenäldern» pl. V, fig. 61, eller omtrent som R. 86. 
Leren var efter bestemmelse av Adlerz, bekræftet av prof. de Geer, 
»Östersjölera<, d. v. s. ancylusler. Stedets heide over havet er 43 m. 
At der skulde foreligge en mystifikation, udelukker Adlerz aldeles; og ligeså 
usansynligt er det, at redskabet skulde være indkommet sekundært i leren 
ved udglidning. Der blir da ingen anden forklaring, end at stykket er 
! Geologiska föreningens förhandlingar, 1898, bd. XX, p. 87. — Ref. i Globus 1899 
Bd, P-2246: 
