1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 8 
| on 
Endelig stär tilbage de enkeltfundne stykker i Sverige, som er gjen- 
nemgäede. Forklaringen kan antas at være, at de er kommet med bytte- 
handelen nordfra (i senere tid?). Det samme er naturligvis tilfældet med 
de enkelte spidser i Norges sydøstlige område. 
Inden jeg her slutter av for at gå over til de arktiske øxer, der har 
foranlediget denne lange digression, vil jeg kaste et blik tilbage på det 
ovenfor anførte. Hovedresultatet er dette: at skiferspidsen er opstået av en 
benspids. Nu er jo hermed på ingen måde den hele skiferkultur eller den 
arktiske kultur i sin helhed behandlet. Der er mange former igjen, om 
hvilke der ovenfor ikke er givet nogen udredning. Såvidt jeg kan overse 
det, ser det dog ud til, at også de øvrige arktiske former passer ind i 
hypotesen, særlig skiferkniven, der tydelig findes i finsk stenalder. Jeg 
finder det således for min del indtil videre berettiget at opretholde den 
ældre teori for den arktiske stenalder og kan ikke finde, at der for den 
nye teori er fremlagt nogen beviskjæde, der skulde kunne forklare forhol- 
dene. At dernæst de arktiske former 7kke er danske, ei heller svenske og 
sydøstnorske, m. a. 0. ikke er skandinaviske, er et andet væsentlig punkt. 
2. Oxer. 
Der står tilbage at gi en tilfredsstillende og en med ovenstående 
hypotese overensstemmende forklaring på de arktiske øxer fra østlandske 
findesteder. Jeg kan med en gang gå løs på kjernespørgsmålet, idet jeg 
vil pege på den allerede omtalte eiendommelige øxetype fra Vespestad, som 
ikke kunde forenes med østlandske øxer. Der er avbildet et godt exem- 
plar fig. 43. Det karakteristiske er først tvereggen, der er fælles for alle 
exemplarer; dernæst et mærkeligt træk: den alt dækkende slibning; dette 
er så meget mærkeligere, som de ældre stenaldersøxer fra østlandet enten 
aldeles ikke er slebne eller kun slebne på eggen. Her kommer nu petro- 
grafien tilhjælp: de hårde bergarter, der er benyttede til Nøstvetøxerne, 
og som arkeologisk kan stilles i klasse med flinten, idet de arkeologisk 
stammer fra denne, behøver ikke megen slibning for at kunne bruges. 
Det er derfor, at de typiske Nøstvetøxer på Vespestad heller ikke er 
slebne andre steder end på eggen. Bergarten er hard nok. Hvorfor er 
da den anden type slebet over det hele, således som tilfældet er, når den 
ovenikjøbet er av den samme hårde bergart? Svaret får vi også her av 
- petrografien: Der er en klasse bergarter, der for benyttelse til øxer må 
slibes; det er skiferen. I denne skjødesløse slibning av hele øxen må vi 
altså se en overlevering fra skiferkulturen! Dette er et moment, der 
peger nordover. Og typen selv peger også nordover, idet det Trond- 
hjemske har ydet øxer fra bopladser av lignende former, R. 13—15 (K. 
