1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 89 
sjelden skifere. Det samme er i det væsentlige tilfældet med de 25 oxer 
i oldsamlingen i Kristiania. Kun et par av disse er av virkelig skifrige 
bergarter, men er alligevel typologisk sikrere at henregne til den vest- 
landske gruppe. Jeg tror imidlertid allerede med de for tiden foreliggende 
erfaringer at turde udtale, at materialet og formernes historie gir grundlag 
for at anse de fem og tyve ,arktiske" oxer fra ostlandske findesteder for vest- 
landske former, som da ifølge en almindelig arkeologisk læresætning an- 
tagelig blir at befragte som importerede fra vestlandet. Det er således 
vistnok neppe egentlige »arktiske< øxer, vi finder her på østlandet, end- 
skjønt disse naturligvis meget vel lod sig forefinde; men det er vestlandske 
(og nordenfjeldske?) øxer, der er resultatet av en lidet udviklet samfærsel 
mellem de forskjellige landsdele. Og kronologisk er disse øxer nogen- 
lunde sikre, om man erindrer Scheteligs system for vestlandets stenalder. 
Vi får ved at sammenholde: 
Østlandet. Vestlandet og Nordenfjeldske. 
Ældre stenalder: Bopladserne i Kri- 
stianiafeltet. (Nøstvet, Giltvet osv.). 
Butnakket øxetype. 
Yngre stenalder: 1. Spids- og bred- 
nakket samt tyndnakket øxetype. 
Vespestad, Holeheien, Trondhjemske 
bopladser. 
Butnakket øxetype. 
samt 
Videreudvikling av denne 
videreudvikling av Vespestadtypen. 
Kun enkelte øxer av skandinaviske 
former. 
2. Tyknakket, bredegget øxetype og Tyknakket, bredegget oxetype og 
flintdolke etc. flintdolke. 
Efter dette skema bør da de importerede »arktiske< oxer være sam- 
tidige med den spids-brednakkede øxetype på østlandet og i sydligere 
områder. Anderledes kan det da ikke være med disse øxer; de må ret 
og slet betragtes som importvarer, der i sin udstrækning vidner om 
forbindelser, om end ikke meget livlige, mellem øst og vest, som det også 
i et senere avsnit vil bli omtalt. 
Det ovenstående kan i korthed resumeres således: 
Den nyere hypotese for den arktiske stenalders forklaring må ansees 
at være lidet begrundet og er arkeologisk neppe sansynlig. Derimod er 
der megen sansynlighed for, at den ældre teori med nogen modifikation er 
den rigtige. Udgangspunktet for betragtningen er påvisningen av, at 
skiferspidsen er efterligning av en benspids og hører hjemme i en benkultur. 
Hermed er formodentlig givet et tilknytningspunkt til en ældre, sydligere 
