92 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
som man træffer dem ved flintdolkerne i samme tidsrum (fig. 21). Det 
mærkelige er nu, at bredsiderne er slebne just ind til disse ar, der må 
formodes med forsæt at være efterladt sådan som de er, uden overslibning. 
Det er muligt, at vi her står ligeoverfor samme dekorative sans, som 
har prydet de prægtigste arbeider blandt flintdolkene. Man vil dog kunne 
indvende, at ved skjæftningen det meste herav måtte dækkes; — ikke 
destomindre vil man neppe kunne tilskrive denne zikzak-hugning en blot 
og bar praktisk årsag; den nordiske stenaldersmand vidste nok at hugge 
selv de mindste stykker til uden besvær. Og den mærkelige eiendomme- 
lighed, at kanten av øxen over det hele fremviser denne systematiske zikzak- 
hugning, gjør det troligt, at man står ligeoverfor et udslag av kunstsans, 
og at arbeidet i forbindelse med de tilsvarende flintdolker, bør regnes til 
»kunsthåndværk<, som dr. S. Miller har betegnet denne række flint- 
arbeider!. Andre arbeider tilhørende denne typerække viser ikke denne 
eiendommelige dekoration. De er godt, dygtigt arbeidede, ofte ganske fint 
udførte; nogen detaljer av interesse frembyder ingen av dem. Adskillige av 
flintøxerne av den tyndnakkede og tyknakkede type er forefundne helt uslebne. 
Denne eiendommelighed, som man fra de danske og svenske øxer kjender, 
lar sig naturligvis ikke studere med nogetsomhelst udbytte i de norske øxer. 
Mens Sverige og Danmark eier hundreder av disse helt uslebne øxer, findes 
der hos os kun få, nemlig ialt 40 på 443 flintøxer. Det er dog at mærke, 
at flere av disse uslebne stykker er ganske omhyggelig hugne. Der findes 
imidlertid et eneste stykke, der synes at ha nogen interesse. Det er det 
allerede flere gange omtalte store flintstykke, avbildet fig. 2 i Ab. 1902 
P- 330. Gustafson opfatter stykket som en ufuldendt tyndnakket ox. 
Herfor taler det tilsyneladende ufærdige i arbeidet, idet fremgangsmåden 
endnu kun har været store, grove hugg med stødning i kanterne. Egg- 
partiet er avgjort ubrugeligt, som det nu foreligger. De øvrige uslebne 
øxer viser tydeligt eggparti, og enkelte av dem er mærkelig nok således 
udseende, at de meget vel kan være brugte. Hvorledes forklaringen på 
denne eiendommelighed vil komme til at se ud, vil alene det danske og 
svenske materiale kunne si. Jeg nævner til slut det faktum, at ingen av 
bergartøxerne i færdig stand er uslebne; selvfølgelig fordi de da ikke 
kunde bruges. Dette turde muligens antyde en forklaring for de uslebne 
flintøxers vedkommende: de har vel delvis været benyttede således. 
Er avhængigheden av det dansk-svenske materiale for flintens vedkom- 
mende tydelig, så er bergarttekniken udelukkende norsk og har her et 
ganske interessant forløb, som kan studeres ganske detaljeret i materialet. 
D Vor Oldüderp.r rn 
