og 08: A. W. BRØGGER. M.-N. Kl. 
andet øiemed. Dernæst følger det andet, epokegjørende trin i udvik- 
lingen: den opfindelse, at #/danne det samme stykke ikke netop til en 
bestemt form, — men dog således at det avgav bekvem støtte i hånden. 
Det sekundære er formen, det primære er det at #/danne et stykke. 
Efter denne betydningsfulde opfindelse følger som det tredie trin slibmin- 
gen. Her er forholdene ikke ganske udredede. Det er muligt, at slib- 
ningen av flint har en anden betydning end slibningen av sten. Nu, 
dette er i denne forbindelse ligegyldigt!. Som den fjerde og ikke mindre 
betydningsfulde opfindelse følger så stødmingen, der så beholdes i sten- 
alderen overalt, med visse lokaludviklinger på de steder, hvor flinten ikke 
var rigelig, men stenen måtte erstatte denne. 
Det relativt store materiale av stenøxer (2: bergartøxer) i Norge fra 
yngre stenalder er samtlige med meget få undtagelser fremstillede ved til- 
stødning med efterfølgende slibning. Man får et bedre billede av dette 
ved gjennemgåelse av de enkelte typer. Særlig inden den spids-bred- 
nakkede type frembyder øxerne mange interessante detaljer. Ved flint- 
øxerne av denne type slibes som bekjendt øxernes bredsider således, at. 
de mødes i en skarp kant. Hvor imidlertid tilstødningsmetoden anvendes, 
som ved bergarterne, vil denne kant naturligvis savnes, og man vil istedet 
herfor få et filstødt bælte, der erstatter den kant, hvori bredsiderne skulde 
mødes. Det er dette tilstødte bælte, der ovenfor er betegnet som en av- 
runding av bredsiderne (p. 25), hvortil knytter sig den væsentligste inter- 
esse ved studiet av tekniken. Først skal imidlertid nævnes en særskilt 
gruppe av de spids-brednakkede øxer, der ikke er stødte, men s/ebne over 
det hele. Det er de nedenfor nævnte oxer av grorudit. Det seige og 
hårde materiale i disse udelukkede naturligvis ikke stødning og bankning. 
Det tør dog formodes, at denne hårde bergart har været forholdsvis lettere 
at fremstille ved slibning alene.” Det er ialfald mærkeligt, at samtlige 
groruditøxer er så smukt slebne over det hele, ganske avvigende både fra 
1 Endskjont det kun periferisk hører hjemme her, vil jeg gjøre opmærksom på et punkt i 
min avhandling ,Øxer av Nostvettypen“, hvor jeg tror behandlingen ikke er tilfreds- 
stillende. Det gjælder slibningen av Nøstvetøxerne. Jeg har formodet (l. c. p. 15 fi) 
at de ældste Nøstvetøxer ikke har været tildannet med kjendskab til slibning. Dette 
har jeg antat, fordi det syntes at passe med det påviste forhold, at Nøstvettypen er 
samtidig med dansk-svensk kjøkkenmøddingtype, idet slibningen antoges sansynligvis 
at høre til et senere stadium. Jeg tror nu nærmest, at dette er en feiltagelse. Slib- 
ningen av blødere stenarter end flinten må på grundlag av nyere materialsamlinger 
i Europa antas at være meget gammel og fuldt ligeså gammel som dansk kjokken- 
møddingstid, idet der i fransk campignientid sikkert findes sleben sten. At denne ikke 
findes på danske bopladse, beror da naturligvis på, at man her har havt tilstrækkeligt 
materiale af flint og ikke har behøvet at bearbeide sten. Dette rokker naturligvis ikke 
noget av min teori om Nøstvettypens ælde, men synes tvertom at gi den bedre grundlag. 
