i906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 95 
flinttypen i Danmark-Sverige, og fra de øvrige bergartøxer af tilsvarende 
former. Dette må antas ligefrem at kunne begrundes derigjennem, at for- 
bindelserne ved denne avart av typen går endnu længere sydover, til 
Mellem-Europa, hvor jo spidsnakkede stykker forekommer. 
Ved bergarttekniken skal mærkes følgende. 
I regelen efterfølges tilstødningen av en slibning av eggpartiet; man 
træffer dette ganske almindeligt f. ex. ved den brednakkede types øxer. 
Hvor dette er tilfældet, vil grænserne mellem det slebne og det tilstødte 
udpræge sig klart og tydeligt. Almindeligere er det imidlertid ved den 
spids-brednakkede type, at slibningen går et stykke opover bredsiderne, ja 
ofte helt op til nakken. Det tilstødte bælte vil da vise sig ganske tyde- 
lig og ofte ved første øiekast gi en skuffende lighed med smalsider. 
Særlig ved den typevariant, der står nær den butnakkede type (1 a), optræder 
dette tilstødte, uslebne belte. Dette er da den ene variant av teknikens 
indflydelse. Der findes nu exemplarer, der er fremstillede således, og hvis 
form henviser til den butnakkede som prototyp, men som i arbeide viser 
indflydelse fra flinttekniken. Vi har et sådant i fig. 45 (C. 10608), hvor 
det tilstødte bælte har modtat slibming, m. a. o. får et distinkt udseende 
av at ha smalsider. At der ikke er indflydelser fra former som S. M. 50, 
ialfald ikke i væsentlig grad, viser foruden den typologiske eiendomme- 
lighed også andre lignende exemplarer, hvor det tilstødte bælte er bevaret 
uden slibning, men med fuldstændig karakter af smalsider. 
Instruktivt for den almindelige fremgangsmåde ved den spids-bred- 
nakkede type er et exemplar som fig. 9 (C. 13256). Den jevne tilsted- 
ning ser man alle spor av; bredsiderne mødes ikke i nogen kant, men 
ganske naturligt i en flade, et tilstødt bælte, fuldstændig som hele det 
øvrige parti av oxen. Stykket er imidlertid ufærdigt. Ogsa eggpartiet er 
omhyggelig dannet ved tilstødning, og ved bankning; også i kanten her er 
fremkommet en but egg, der kun venter på slibning for at fuldstændig- 
gjøres. Dette belyser da den almindelige fremgangsmåde: først tilstødning 
overalt, så formen blev færdig så langt som muligt; dernæst slibning!. Av 
hvad art denne siste har været, lar sig erkjende ved et blik på den hele 
række av øxer. I regelen er blot eggpartiet meddelt en fin, regelret slibning. 
Dog er det ikke ualmindeligt, at endel av bredsiderne er slebne, men ikke 
1 Ved vestlandsformerne og de arktiske øxer sees mærkelig nok aldrig spor av tilstødning. 
Eiendommelig i denne henseende er den slibning av stykkerne i facetter, der her er 
rådende. Særskilt den typevariant, der av Schetelig er udpeget (ovenfor p. 88) som 
en videreudvikling av den butnakkede type, er altid s/eben i facetter, hvilket er en 
væsentlig avvigende fremgangsmåde fra den ved den butnakkede type brugelige, hvor 
tilstødningen altid er tydelig og klar. 
