a> “aie en | 
i JG 
t906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 03 
ningen gir. Karakteristisk er det, at mange øxer udelukkende har denne 
slibning foruden blankpoleringen av eggen. Men dernæst findes der endel 
exer, ganske tydeligt de, der er mest influerede av flinttekniken, som 
virkelig er fint slebne over alle flader, og hvor slibningen muligens kunde 
antages at være udført ved hjælp av den hårde kvartsitiske slibesten! med 
sand. I mange tilfælde vil vel slibning ved sandstenen have været til- 
strækkelig for den forholdsvis bløde bergart. 
Teknikens historie i den norske stenalder viser således egentlig to 
parallelt løbende retninger, der vexelvirker, dog således at bergarttekniken 
neppe har spillet nogen rolle for flinttekniken, mens denne derimod stadig 
indvirker på hin. Gjennem den hele række ledetyper bevares fremstillings- 
måden: tilstødning med mere eller mindre udstrakt anvendelse av efter- 
følgende slibning, — og udfolder sig særlig i stenalderens yngste del, 
hvor skafthuløxerne av de almindelige former R. 32 og 29 er fremstillede 
ved tilstødning. Ved kobbertyperne R. 35—36 derimod er slibningen av 
samtlige flader anvendt, hvorved ethvert spor av den primære fremgangs- 
måde er udslettet. 
Dette er i korte træk teknikens historie i den yngre stenalder. Den 
gir et bidrag til forståelsen av stenalderens kulturelle værdi i Norge, idet 
der, som det er fremhævet, er et årsagsforhold mellem materialet og tek- 
niken. Specifikt for Norge er imidlertid flintmangel, men rigdom på be- 
kvemme og brugelige bergarter. Herav følger da, at den teknik, der er egen 
for disse, også til en viss grad blir specifikt norsk. Der er imidlertid et 
moment av nogen betydning, der til slutning skal omtales. Det er hug- 
ningsprocessens stilling i norsk yngre stenalder. For det første er det 
her åbenbart, at den relativt store mængde flinter er hugne på norsk 
grund, hvad der ikke behøver nærmere motivering — smign. slibestenene 
R. 91. — Men dernæst er det en udredet kjendsgjerning, at samtlige øxer 
fra ældre stenalder er fremstillede ved hugning?. Der burde da være san- 
synlighed for at gjenfinde spor av hugningsprocesserne ved stenen også i 
yngre stenalder, hvor desuden flinthugningen gik ved siden av tilstød- 
1 Et enkelt fund synes at bekræfte denne anskuelse. C. 4811 (fra L. Lund, Torvestad, 
p. Stav.) er efter opgave en tyknakket ox fundet liggende på en slibesten av kvartsifisk 
bergart. A priori tør dog fremdeles anskuelsen- om den normale fremgangsmåde, der 
kun har anvendt sandstensslibestenerne, opretholdes. Hvor nemlig flinttekniken har 
spillet ind og stykket, som det jo er tilfældet ved flere tyknakkede exemplarer, er 
blankslebet, vil vel muligens kvartsitslibestenerne ha været brugte. Men de aller fleste 
bergartøxer er — som allerede nævnt — ikke blankslebne. 
2 , Øxer av Nøstvettypen*, p. 8. 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1906. No. 2. vi Å 
