= 
106 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
øx fra Hedemarken er fra S. Odalen pgd., og den brednakkede fra Kri- 
stians amt er fra Brandbu pgd. pa Gran. Omtrent samme graenselinje 
følger også den tyndnakkede type i sin udbredelse: Grue pgd. ved 
Glommen (3 st.), det nordligere liggende Hof pgd. (2 st)! — dernæst 
Jevnaker pgd. ved sydenden av Randsfjord (3 st), hvor også en spids- 
nakket øx er fundet, samt det østligere liggende, rige Gran pgd. (2 st.) og 
herfra til det frugtbare S. Land pgd. ved østsiden av Randsfjord. — Den 
tyknakkede type går nordligere op: Ringsaker og Vang — bygderne 
på Mjøsens nordside har tyknakkede øxer; mærkeligere er dog fund av 
sådanne i Hedalen i Våge pgd. og S. Fron i Gudbrandsdalen og Vestre 
Slidre i Valdres og helt op i Vang. I Buskerud amts øvre del er tyk- 
nakkede øxer fundne i Hol og Aal, hvor tyndnakkede ikke er fundne. 
Disse detaljer er interessante som vidnesbyrd om et forhold, der kan 
antas at få beholde sin gyldighed ved nye fund. Nogen skarp grænselinje 
lar der sig selvfølgelig ikke trække ved så få exemplarer til sammenligning. 
Man- kan kun mærke det karakteristiske forhold, at den tyndnakkede type 
i Glommens dalføre stanser ved Grue pgd. eller så omtrent og på Rands- 
fjordkanten kun gar op til S. Land, mens den tyknakkede type går op hele 
Gudbrandsdalen til Våge, hvor den tyndnakkede helt savnes og ligeledes i 
Valdres-dalføret op til Vang. At der her kan indtræffe forskyvninger ved 
fremtidige fund er klart. 
Av interesse er også tallene for de enkelte amter 1 sin helhed: Små- 
lenene og Akershus og ikke minst Bratsberg og Nedenæs. Sammen 
med de foregående tal for hver type gir disse tal os et billede av udvik- 
lingen. Den første periode (den spids-brednakkede og tyndnakkede types 
tid) er tydeligvis en fattigere og mere isoleret tid end den anden periode. 
En stigende udvikling lod sig også iagtta i det store på vestlandet (ovenfor 
p. 89). Dette forhold stemmer ganske med østlandets og lader formode 
en viss avhængighed også i udviklingen her. 
Ulige interessantere end disse tal er nu de, der oplyser om flintens 
og stenens forhold igjennem rækken av øxer. Her får vi virkelig et værdi- 
fuldt grundlag til at anstille betragtninger, da flinten og stenen er et 
materiale, hvorom der kan sies endel. Det er da også væsentlig herav, 
vi får et billede av udviklingen. Ved den spids-brednakkede type var 
forholdet, som det nævntes (p. 51), at av 132 øxer var 9 — mi — stykker 
av flint, den øvrige del av andre bergarter. Ved den tyndnakkede type er 
! Et exceptionelt tilfælde må det nærmest betegnes at være, når der opgis fundet en ox 
av tyndnakket type (flint) så nordlig som ved Rena i Østerdalen (C. 11 649). — Umuligt 
er det jo ikke, — men da Østerdalen overhovedet ikke eier stenaldersfund av be- 
tydning, ser det eiendommelig isoleret ud. 
