1906. No. 2. . STUDIER OVER NORGES STENALDER. 107 
forholdet ganske forrykket, idet her av 229 øxer 130 er av flint og kun 
99 av bergarter. Dette betegner da et meget stort fremskridt, der fort- 
sættes nedigjennem den siste periode, således at der i denne av 428 øxer 
av tyknakket-bredegget type er 313 av flint mod kun srs av andre berg- 
arter. — For ret at forstå betydningen av denne stigning fra 3 til 313 eller 
mere korrekt udtalt: stigningen fra 2 % til 73 %, må flinten som materiale 
for øxerne behandles. Først dermed vil man få en virkelig forståelse av 
stenalderen herhjemme. 
| Den første, der udtalte noget herom, var prof. O. Rygh, som i en 
liden opsats i 1874 hævdede en av dir. T. Dahll udtalt opfatning, at naturlig 
flint forekom i tilstrækkelig mængde i Norge til at forklare forekomsten 
av flintredskaber!. Fra arkeologisk standpunkt hævdes stadig Jæderens 
rigdom på naturlig flint. Og det tør formodes, at denne Jæderens rigdom har 
havt sin medbestemmende indflydelse i de senere arkeologers anskuelser 
om dette punkt, at Norge besidder tilstrækkelig naturlig flint til at forklare 
stenalderens flintredskaber, — og med den samme motivering som O. Rygh 
gjengir efter Dahll: et flintførende kridtlag skal engang ha havt udbredelse 
over det sydlige Norge, hvorefter denudationen og gletschervirksomheden 
skulde ha avleiret det meste 1 lavlandslandskaberne langs kysten. Også 
direktør K. Rygh hævder denne opfatning. 
Det er således av ganske stor interesse at få dette spørgsmål avgjort. 
Jeg vil her først fra arkeologisk standpunkt gi nogle bemærkninger til 
Ryghs og andres opfatning. I >Oxer av Nostvettypen« har jeg forsøgt 
at udvikle, at den ældre stenalders øxer er tildannede av meget hårde 
bergarter med en teknik, som jeg har betegnet som en modificeret /lint- 
teknik; i Nøstvettypen har jeg således seet en overførelse på sten fra: 
flint både i form og teknik. Hele den ældre stenalder i Kristianiafeltet 
er nu karakteriserét ved disse bergartøxer. At der er arbeidet i berg- 
arter og ikke i flint, er nu ikke et for Norge isoleret fænomen. Går 
man ind i Sverige, findes det samme forhold at gjælde i større eller 
mindre grad alle nordenfor Skane liggende landskaber. Særdeles oply- 
sende er imidlertid Bornholm, hvor der er arbeidet i sten i ældre sten- 
alder. Går man endnu videre, finder man, at det modsatte er tilfældet 
i Skåne og Danmark og Nord-Tyskland, — mens analoge forhold atter 
møder i visse dele av Frankrige. Vilde man for disse ydre områders ved- 
kommende legge dette ud på et geologisk kart, vilde disse arkeologiske 
bergartomrader mærkelig nok falde sammen med de geologiske, hvor flint 
mangler i naturlig forekomst... For Bornholms vedkommende ansees det 
1 Ab. 1874, p. 180, 
