116 : A. W. BRØGGER. M.-N. Kl. 
prof. Brøgger, at strandlinjen i den tid, der her er tale om, yngre stenalder, 1 avsnit, 
lå mellem 36 og 25 meter, [idet strandlinjen for de butnakkede øxer ved avslutningen er 
36 m. o. h. (W. C. B. p. 208) og ved beg. av de tyndnakkede over 25 m. (W. C. B. p. 223)], 
får vi her ved præstegården en ganske liden ø i den tid, hvorom der er tale. Denne lille 
ø har ligget i en bugt mod syd og i en større samling øer. Vi har da her med øbebyg- 
gelse at gjøre, ganske i lighed med beboelsen av øer fra andre steder. Således strax 
nedenfor fra Hvaler. 
Pa den ørække, der ligger udenfor Iddefjorden og som kaldes Aval- 
oerne, er der gjort tre fund fra stenalderen; skjønt få, beviser de dog klart 
øbeboelse, hvad der naturligvis er vel foreneligt med, at endel av sten- 
alderens befolkning næsten udelukkende var fiskere. 
Vi har flere analogier hertil. Særlig et fund vil jeg nævne, nemlig fra vestsiden av 
fjorden, fra Færder, hvor på en mod åbne havet liggende holme for endel år siden er 
fundet en skafthuløx (C. 16524) fra holmen Knappen ved Store Færder fyr, Tjømø pgd. JL. 
Fundet har en særlig interesse som et meget lavtliggende fund. Efter opgave skal øxen 
være fundet ,ved strandbredden" (Ab. 1891, p. 112). Antar man, at ,ved strandbredden" 
tør bety nogle meter over normal vandstand, idet sjøen her står på med høit bølgeslag, 
blir fundet en ny bekræftelse på, at hævningen av landet siden bronzealderens begyndelse 
her i de ydre kysttrakter neppe kan ha været mere end ca. 7 meter. (W. C. B. p. 279). 
Fund av øxer fra øer, der antyder tilstedeværelsen av en fiskerbefolkning, har vi fra 
indre Kristianiafjorden, hvor på ven Ulvøen i Ø. Aker er fundet en skafthulox, men dernæst , 
— og av betydeligere interesse — fra kysttrakterne mellem Skiensfjorden og Lister, hvor. 
stenaldersbefolkningen, som det senere skal sees, høist sansynligt har været en fiskerbe- 
folkning. Således har øerne ved Kragerø og Risør samt de udenfor Arendal beliggende 
Tromoen og Hisøen ydet gode fund. 
Den næste række fund grupperer sig nu om Norges største vasdrag 
Glommen, der vel uden overdrivelse kan sies at ha været den vigtigste 
av færselsveiene i præhistorisk tid. Oversigtlig og klar er bebyggelsens 
historie langs dette vasdrag, der begynder i Østerdalens skogtrakter og rinder 
gjennem så mange forskjellige landskaber for at nå havet ved Fredriksstad byl. 
Den ydre del av Glommen fra Sarpsborg til Fredriksstad (18 km.) er 
vel farbar, selv for større skibe, og omgis på venstre bred av Borge pgå., 
allerede omtalt i det foregående, og på høire bred av Tune og Glemminge 
pgd., frugtbare, lavtliggende bygder. Som venteligt av høiderne her findes 
ingen ældre stenalders fund, da havet i denne tid er gået op til en strand- 
linje på ca. 45 m. (W. C. Brøgger) og det land, der da er blevet igjen 
for bebyggelse, ikke har været skikket til bosætning. 
Det er først ved Spydeberg, hvor Glommens høide over havet når 56 m., at vi traeffer 
kjendte bopladser fra ældre stenalder, Giltvet boplads. Glommen har således i ældre 
stenalder været ganske ualmindelig skikket til færsel, idet den har dannet en lang, trang 
fjordarm op til Spydeberg, hvor de første mindre fosser dengang begyndte. At den har 
været benyttet som færselsvei i stor udstrækning, sees bl. a. av skivespalterfundet fra 
Grue pgd., Hedemarkens amt. 
* Ved den følgende skildring av Glommenbebygg 
kommende jevnføres kanaldirektør G. Sætren 
elsen kan for de geografiske datas ved- 
s værk: Glommen. Kristiania 1904. 
