I 20 A. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
ved Vang, en i Lillehammerbygden og endelig en — besynderlig nok — 
helt oppe.i Våge, hvorom mere nedenfor. 
Endskjønt fundene ikke er overvættes mange, således at det materiale, 
man kan anvende til sammenligning, til en viss grad må gi vilkårlighed, 
er det dog utvilsomt, at vi her av det foreliggende tør slutte, at det indre, 
centrale Norge først i yngste stenalder (2 avsnit) er blevet bebygget ordentligt. 
Vi vil se, at fundene på samme måde stanser os ved Grue og Hof i Glommen, 
og ligeledes ved Brandbu i Drammen—Ransfjordvasdraget og i de andre 
vasdrag ikke forholdsvis når så långt op. Alle disse forhold peger jo bestemt 
på rigtigheden av den udtalte regel. At Mjøslandskaberne, der jo i virke- 
ligheden hører til de beste i landet, ikke er tat i almindelig besiddelse før i 
yngste stenalder, er måske lidt påfaldende, men turde vel ha sin forklaring, 
omendskjønt jeg ikke for øieblikket tør fremsætte nogen sådan. At de 
har været almindeligt beboede i bronzealder, sees bl. a. av det prægtige 
Kraakvikfund fra Ringsaker. På vestsiden av Mjøsen er de rigeste landskaber 
samlede i Ø. og V. Toten pgd., hvor også enkelte, dog ikke mange fund er 
gjort. Særlig samler fundene sig på østsiden i Vang og Ringsaker pgd. 
Fra nu av er det kun spredte fund, som meddeler os, at mennesker 1 
yngste stenalder har færdedes opover Gudbrandsdalen. I Tretten, S. og 
N. Fron samt i Ringebu pgd. er enkelte stenaldersfund gjort, dog ikke 
anderledes end at de bekræfter antagelsen om bebyggelsens stansning ved 
Mjøsen. Enkelte steder er fundet en pil her og der tilfjelds og vidner da 
om jægerstreiftog på vidderne. 
Ligefrem overraskende er fundet av en skafthuløx ,i Hermdalsfjeldet", C. 6334. 
Heimdalshø går op til 2000 meters høide o. h., og fundet av en skafthuløx her betegner 
naturligvis kun et streiftog av en jæger. På Moen i Kvam s., N. Fron pgd. Krist, er 
fundet en skiferspids av arktisk type (C. 20159). Mærkeligt er fundet av en tyknakket 
flintox i Hedalen, Våge pgd. Krist. (C. 20262). En lignende er fundet iS. Fron pgd. Krist. 
(A. 332) av en egen variant. Forovrigt fortjener også omtales en ox av vestlandstype fra 
Nyhove gård i S. Fron, Krist. (C. 15447), der ligesom fundet av en lignende i Vang pgd. 
Krist. (se nedenfor) tyder på indflydelse fra vestlandet. Der tør naturligvis ikke på grundlag 
av så få fund sies noget sikkert om dette interessante spørgsmål. Jeg skal dog nedenfor i 
korthed udvikle det væsentligste i fundene, der synes at støtte teorien om bebyggelse eller 
mindre streiftog fra vestlandet i det øverste av vore dalfører, Gudbrandsdalen, Valdres og 
Hallingdal. For Gudbrandsdalens vedkommende er sådan indflydelse ligefrem naturlig, da 
vandskillet her er forbundet i Lesjevandet. | 
I S. Fron forøvrigt er fundet blot en skafthuløx og to flintblade og i Ringebu en skaft- 
huløx, ligeledes i Øier. Hermed er udtømt, hvad der i det vældige, i senere tid storættede 
Gudbrandsdalen er gjort av stenaldersfund 1. Det er jo utvilsomt, at dette er påfaldende og 
i og for sig ganske støtter antagelsen om liden bebyggelse her. 
i Amanuensis G. Mørck har velvilligst meddelt mig, at der i de Sandvigske Samlinger i 
Lillehammer findes følgende stenalderssager: 1) fra Øier pgd. en stenøx med skafthul og 
en flintøx. 2) fra Gausdal en skafthuløx. 3) fra Dovre pgd. en flintdolk. Desuden skal 
der i Berg. mus. findes en skafthuløx lig R. 28, som skal være fra Gudbrandsdalen. 
(B. 5451). 
