126 A. W. BROGGER. M.-N. KI. 
; + 
Ved Aamot modtar Dramselven den fra sjøen Soneren i Sigdal kom- 
mende elv Simoa; selve denne sjø er omgit av delvis godt dyrket terræn, 
mens elven på sin vei nedover er omgit av megen skog og fjelde. Alle- 
rede i ældre stenalder har vasdraget været benyttet, da der ved Soneren 
er fundet en butnakket øx. De fund, der forekommer, er kun to skaft- 
huløxer og et flintblad ved sjøens bredder. 
Mærkeligt er det at finde to skafthuløxer i Eggedal, en høitliggende 
fjeldbygd, dog ikke uden dyrket terræn; den sparsomme bebyggelse nu- 
tildags er beliggende pä de flade moer i selve dalbunden. Muligheden av 
flere fund her er ikke udelukket; bygden er i liden forbindelse med Kri- 
stiania. gr 
Den fra Deren indsjø kommende Snarumelv, som ved Gjeithus 
modtar Storelven fra Tyrifjorden!, har langs sine bredder fra Krøderen 
ikke egentlig synderlig dyrket terræn, hvortil kommer, at den på grund 
av rigdom på fossefald og stryk ikke er farbar. Det er først ved sydenden 
av Krøderen, at der møder os et par fund av skafthulløse øxer. Ved 
selve sjøen er bebyggelsen nutildags samlet ved et fremspringende nes, der 
stikker ud fra de ellers skogbevoxede og tildels høie åser. I nord, ved 
Flå pgd., er gjort tre stenaldersfund. Skjønt materialet er lidet, lar det 
sig dog se, at her stanser i det væsentlige bebyggelsen; vi har et endnu 
nordligere centrum, der strax skal omtales; men i ethvert tilfælde stanser 
den tyndnakkede ox her; det er den samme stans, der er konstateret for 
Vormens og Glommens vedkommende, og som vi nedenfor vil konstatere 
for Valdres og Numedals vedkommende. 
Elven i Hallingdal flyder gjennem tildels veldyrkede bygder; Nes pgd., 
hvori mærkelig nok ikke endnu er gjort et eneste stenaldersfund, er en bred 
dalbygd, bunden flad og godt opdyrket; distriktet har i det store og hele 
taget samme karakter som det sydligere liggende Flå pgd., hvor vi fandt 
nogle stenaldersfund, og som det nordligere liggende Gol pgd., hvor der 
er gjort et enkelt fund, der imidlertid er mindre avgjørende, da det er et 
flintblad. Først i A/ og Hol pgd. møder vi pludselig en relativ rigdom 
på fund. | 
En fortegnelse følger her: i Ål: 1. (C. 2086). Skafthuløx fra Sandaker, ligger i 
dalbunden ved sydenden av Strandefjorden. 2. Det samme er tilfældet med en skafthuløx 
fra prestegarden (C. 10642). 3. Noget østenfor i dalbunden er fundet en flintpil (C. 19046) 
ved Ulshagen, hvor elven modtar Votnedals-elven. 4. I Votnedalen er på Stølen ligeledes 
fundet en flintpil (C. 15061). 5. Desuden er der i fjeldtrakterne fundet et stykke av en 
skiferspids på fjeldet mellem Ål og Hemsedal antagelig ved Nystøl (C. 8616), og 
I Man betragter i almindelighed Tyrifjord-Ransfjordvasdraget som bivasdrag til Halling- 
dal-Krødervasdraget. I stenalderen har dog det siste været mindre væsentligt, hvorfor 
jeg har betragtet det første som hovedveien for bebyggelsen. 
« 
