1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 127 
endelig 6. en „kleberstenskalle“ pa Halvorsætren (under Breie gård) (C. 14526). 7. Vigtigst 
er en bredegget flintøx på Gudmundrud, en gård, der ligger lige ved kirken i dalbunden. 
I Hol pgd: 8. (C. 3086) på Trogaton gård i dalbunden ved Holsfjorden er fundet en 
skafthulex. 9. En lignende er fundet på Tufte i Ustedalen i fjeldovergangen til Voss, hvor 
nu Bergensbanen føres frem; stedet ligger ved sydenden av Ustedalsvandet (C. 3252). 10. 
På Sletto, lidt vestenfor Hol kirke er fundet en skafthuløx (C. 5130). 11. På Olmedokken i 
Hol er fundet en flintpil (C. 4000). ' 12. På fjeldet i Raksteindalen ånder Hallingskarven er 
fundet en skiferpil (C. 3552). Stedet ligger heit tilveirs,, vidner da om jagtdistrikt, hvad 
iovrigt samtlige fund vidner om. 13. Ved Sæim, omtr. ved Hol prgrd., er fundet en Zyk- 
nakket flintøx (C. 3769). 14. Ved Myre gård, på sydsiden av Strandefjorden, er i dalbunden 
fundet en stenøx ay den type, jeg ovenfor har betegnet som vestlandstype (C. 4358) !. 
- Jeg har gjennemgået disse fund mere omstændelig og udhævet de fund, 
der synes mig at tale for muligheden av påvirkning fra vestlandet i dette 
øvre strøg av Hallingdals dalføre, ganske som det nedenfor er formodet 
om Valdres (Vang). Materialet er jo lidet; men der kan dog sies noget. 
Både de to skiferpile og den ene øx er udprægede vestlandsformer. 
Allerede skiferpilen synes nærmest at pege på forbindelse med vestlandet 
(Holeheien—Vespestad). Med hensyn til øxen havde jeg for min del bestemt 
den som »vestlandstype», førend jeg gjorde mig bekjendt med findestedet. 
Dernæst må bemærkes fattigdommen på fund i det frugtbare og rige Halling- 
dal, hvor ovenikjøbet elven er farbar helt fra Krøderens nordende og op til 
Nes. Vi så, at fundene i Flå ikke fortsatte nordover; der gives i det nuværende 
materiale ingen forbindelse mellem Hol— Âl-centret og de søndenfor liggende 
Gol—Nes—Fla. Päfaldende er det da desto mere, at der er gjort 14 fund i 
Hol—Albygden. Jeg skulde derfor ville udtale, at jeg anser det sansyn- 
ligt, at Hallingdals nordre del er bebygget fra vestlandet. Hvorledes dette 
er muligt, er det ikke vanskeligt at pege på. Selve Hallingdalselven har, 
- som vi så, været vel farbar og strøget ganske gunstigt for bebyggelse; 
forholdet kan således kun bero på, at avstannen fra havet i vest er langt kor- 
tere, end den i øst. Her møder rigtignok den vanskelighed, at vandskillet del- 
vis er ganske høit; der er imidlertid en omstændighed, der synes at forklare 
vandringen over dette vandskil, det er, at fundene i Hol og Ål repræ- 
senterer et jegerfolk. For et omflakkende jægerfolk har det ikke faldt vanske- 
ligt at benytte enten fjeldovergangen fra Voss over Raundalen og Uste- 
dalen eller fra Lærdal—Borgund over Hemsedal, ganske som de benyttede 
den fra Lærdal over Filefjeld til Vang i Valdres. Der kan jo også peges på 
den omstændighed, at traditionen nedigjennem præhistorien har bevaret 
bevidstheden om Hallingdal som tilhørende vestlandet: i vikingetiden til- 
- hørte Haddingjadalr såvel som Valdres Gulatingslagen. Heri ligger også et 
fingerpeg om rigtigheden av denne opfatning. Spørgsmålet om bebyggelse 
! I privat eie i Al, Hallingdal, skal der findes to skiferspidser. (Meddelelse fra ama- 
nuensis G. Mørck.) Dette er jo en meget vigtig oplysning. 
