130 A. W. BRØGGER. M.-N. Kl. 
Valdres for vestlandet, idet bygden i vikingetiden hørte til Gulatingslagen. 
Der er under Hallingdal nævnt de væsentligste grunde; de behøver ikke 
gjentas her. Vandskillet har naturligvis ikke dannet nogen uoverstigelig 
grænse for et jægerfolk, som det her boende væsentlig må ha været. 
Vang, en høitliggende og lidet frugtbar bygd, hvor selv i vore dage et 
dårligt år ødelægger høsten, kan neppe med stenalderens primitive ager- 
brugsredskaber ha frembudt synderlig gode betingelser for et agerdyrk- 
ningsarbeide. Materialet antyder også i al sin fattighed dette. Fra Lærdal 
er formodentlig bebyggelsen skeet, opigjennem Borgund, hvor vi tillige så 
at bebyggelse var skeet over Hemsedal til Hallingdal, og så over det 1000 
m. høie Filefjeld ned til Vang; vi kan også erindre, at denne vei mellem 
Bergen og Kristiania synes at ha havt ældgammel tradition; kongerne 
för den vei i vikingetid og senere. 
Lavlandet fra Norderhov—Hole til Jevnaker pgd. ved Ransfjords syd- 
ende er gjennemstrømmet av Ranselven; noget større stenalderscentrum i 
Jevnaker pgd. kan man ikke egentlig påvise. I det godt dyrkede, åbne 
land mod fjorden her er kun få fund gjort i forhold til det dyrkbare land. 
Det er først egentlig ved Gran—Brandbu pgd., at der møder os en ny 
stenaldersbygd, den siste i rækken i dette vasdrag. Ved Roikenviken 
modtar Ransfjorden tilløbet fra sjøen Jaren, der optar i sig den i Gran— 
Lunnerbygden syd-nord rindende elv. Et prægtigere strøg, fuldt av vel- 
stelte, rige gårde, kan man lede længe efter i Norges rige. Hele dalsiden 
er tæt av ager og eng, på østsiden høit op mod den høitliggende skog, 
på vestsiden lige ned til Ransfjorden. Og stenaldersfundene vidner tillige 
om, at der i samtlige perioder har været rig bygd her. Også på Rans- 
fjordens vestside er en skafthuløx fundet. 
Følges fjorden videre opover, er der en siste antydning til stenalders- 
bygd på Ransfjordens østside ved Hov og S. Land pgd., hvor enkelte 
fund er gjort i den veldyrkede dalside. 
Om fremtrængen til vasdragets udspring, — hvorpå der naevntes 
exempler ovenfor ved andre vasdrag — vidner her fundet av en skaft- 
huløx i Etnedalen, tilh. S. Aurdals pgd. Dette er tillige det øverste fund 
i Ransfjordvasdraget; ved N. Land stanser således stenaldersbebyggelsen 
av Ransfjord-vasdraget, som vi nu har fulgt helt op. 
Hermed er vi færdig med det store vasdrags bebyggelse, der løb ud 
ved Drammens by, og vi kan atter ta fjorden fat. Den næste stenalders- 
si 
