134 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
væsentlig av havets rigdom — ganske som bønderne nutildags selv på 
de største gårde ved siden av jordbruget reiser på sjøen efter fisk. 
Også i de mindre bugter, der går ind fra Skiensfjorden, er gjort et 
eller andet stenaldersfund. Således ved Langangen kapel og ved Eidanger, 
hvorfra forøvrigt også butnakkede øxer er kjendt. 
Fra Skien går vi nu op det siste av de store vasdrag, der har tegnet 
os bebyggelsens historie, nemlig Skiensvasdraget. Høiderne av indsjøerne 
Norsjø og Hiterdalsvand er ikke mere end henholdsvis 15 og 18 m. og 
fortæller derfor om, at de i ældre stenalder og en del av yngre har været 
led i en fra havet indgående lang, trang fjord. Bebyggelsen opigjennem 
dette indviklede vasdrag er nu ikke særdeles overvældende rig. Vi må 
snarere forundre os over, at her ikke er mere rigdom på fund, end der er, 
omend dette kan skyldes, at adgangen til museerne ikke er så ligetil fra 
Telemarksbygderne. Ved Skienselven findes kun få fund, der fører os 
ind i Norsjøen. Ved Hollen, hvor der nu er en rig og åben bygd, er 
mærkelig få fund gjort. 
Norsjøen modtar her Bandaksvasdraget, der er fattigt på fund. Rig- 
tignok er her den hele vei overveiende skogtrakter, en omstændighed, 
der naturligvis forklarer meget. Kun øverst i Bandak, ved Dalen og ved 
Triset i Laurdal pgd., er gjort fund, endogså av tyndnakkede øxer, der 
vidner om, at stenaldersfolket fra tidlig tid har vidst at benytte sig av den 
udmærkede færselsvei hid. Kun et fund — en skafthuløx — er gjort i 
den høitliggende Vinjebygd, ovenfor Bandak, — og hermed stanser be- 
byggelsen for dette vasdrag. 
Norsjø modtar i nordenden av vandet tilløb fra Seljord gjennem Bø 
og fra Hiterdal gjennem Saude pgd. Herav er både Bø og Saude — 
egentlig regnet sammen — relativt ganske rige stenaldersbygder. Land- 
skabet er her delvis nokså frugtbart med ialfald for en del veldyrkede 
gårde. Også til Seljord pgd. har stenaldersfolket trængt frem, hvilket 
vises av enkelte fund, kun flintblade og pilespidser, vidnende om jagt. 
Ad vasdraget til Hiterdalsvandet gjennem Saude kommer vi til 
Hiterdal pgd., hvor der er en pen samling fund på den dyrkede flade 
ved nordsiden av vandet. De tyknakkede øxer er i majoritet, men fundet 
av en spidsnakket øx viser dog tydeligt her hen på beboelse gjennem 
hele stenalderen. 
Elven fra Tinnsjø til Hiterdal er en ufarbar elv med mange fossefald 
og omgit av skogtrakter, hvor ingen stenaldersfund er gjort. De siste 
møder os ved Hovin på Tinnsjøens østside, samt nordligst ved sjøen i 
