136 A. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
fjord; her har allerede i ældre stenalder existeret nogen bebyggelse, idet 
der er fundet Nøstvetøxer og butnakkede øxer her. (Vormeli). Også her 
møder vi, i al sin sparsomhed, vasdragsbebyggelse, idet der i Gjerstad 
er gjort et par fund. 
Ved Arendal har også i ældre stenalder været bebyggelse (butnak- 
kede øxer). Her er gjort enkelte fund fra øerne Tromo og Hisø fra yngre 
stenalder, ligesom der på fastlandet ved fjordbunden har været bebyggelse, 
vel væsentlig av en fiskerbefolkning. 
Aldeles mærkelige er to fund fra Fyresdal pgd. På hele den lange vei fra dette vas- 
drags udløb (Nidelven) er ingen stenaldersfund gjort. Dette behøver jo for dette strøgs 
vedkommende ikke bety, at der ikke findes fund. Forbindelsen med Kristiania eller Arendal 
er liden, og interessen for jordfundne sager formodentlig diminutiv her. 
I Fjære pgd. møder os enkelte fund. Det bør stadig erindres, at 
bebyggelsen strækker sig over hele stenalderen (yngre), idet ligefra spids- 
nakkede øxer til skafthuløxer følger os hele veien nedover. 
I Topdalsvasdraget og Sætersdalsvasdraget, der begge løber ud ved 
Kristianssand, er der gjort fund, der vidner om bebyggelse. Særlig er i 
det siste vasdrag gjort fund helt op til Hyllestad i Valle pgd., der altså 
tyder på fremtrængen til det øverste av vasdraget. 
Endskjønt vandskillet mellem det østen- og vestenfjeldske Norge ikke 
helt er nået her (Lister tør regnes for grænsen), har jeg dog avsluttet 
gjennemgåelsen her, av forskjellige grunde. Og noget yderligere bidrag 
til hovedresultaterne tør ikke påregnes fra de fattige bygder her borte. 
Vi skal da til slutning gjennemgå det væsentligste av de ved gjennem- 
gåelsen opnåede resultater. 
Ovenstäende gjennemgåelse av den yngre stenalders fund i det syd- 
østlige Norge har i hovedtrækkene git os et billede av bebyggelsen av 
denne del av landet. k 
Det kan fastsläes som en kjendsgjerning, at bebyggelsen av landet er 
foregäet efter vasdragene. Dette tilfredsstiller kun den almindelige regel 
om al bebyggelse i et dal-rigt land som Norge. Vigtigere er det, at 
bebyggelsen ikke gär vack fra vasdragene, men som regel holder sig strengt 
til disse. Vi står her ligeoverfor et av de interessanteste punkter ved 
bebyggelseshistorien. Det er i ovenstående gjennemgäelse forsøgt udhævet, 
at stenaldersfundene fortrinsvis, ja overalt, er gjort i de dyrkede bygder, i 
de beste dalstrøg. Herfra uden videre at slutte, at årsagen har været, at 
stenaldersfolket har søgt det dyrkbare land, er imidlertid ikke korrekt. 
Årsagen er visselig tildels at søge heri, men som de nyeste topografisk- 
arkeologiske undersøgelser viser, er det neppe dette, der har været det 
f 
