1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 137 
avgjørende for bebyggerne i neolitisk tid. Hovedärsagen har været for- 
holdet til skogen og det åbne land. 
»Der Urwald ist der Feind und nicht der Freund des Menschen< sier 
Prof. J. Hoops i sit store værk » Waldbåume und Kulturpflanzen«!, hvor 
særlig disse forhold er underkastede en kritisk prøvning. Det er lærerigt 
også for vort lands bebyggelseshistorie at sammenligne, hvad denne forsker 
bemærker herom. 
»Den, formodning ligger nær, at jordbundens frugtbarhed for neoli- 
tikerne ved valget av bopladse har gjort udslaget. Dette er ved valget 
av plads for den enkelte bolig naturligvis rigtigt, men som forklaring av 
beboelse eller ikke-beboelse av større egne strækker dette synspunkt ikke 
til. Ikke alle gamle kulturomrader er frugtbare.« Og med exempler pä- 
vises det også, at mange er de neolitiske beboelsescentra, der langt fra er 
de frugtbareste med hensyn til jordbund. Nybyggerne har altså fremforalt 
søgt abne, barskogfrie egne: udkanter av skogene, dalsider, eller rettere 
dalterrasser, og hvor det i vort land fandtes: sletter, enten de nu var 
frugtbare eller ikke. Dette har været hovedhensynet for al bebyggelse i 
neolitisk tid. 
Ved den gjennemgåede del av Norges bebyggelseshistorie var det da 
av vigtighed, om det kunde påvises, hvorvidt de egne, der har været beboede, 
i større grad har været fri for barskog. Vi savner midler til direkte påvisning 
herav, men vil vel kunne komme det virkelige forhold nogenlunde nær 
ved en sammenligning med de nuværende forhold. Rigtignok ved vi ikke, 
hvilket træ har havt overvægten i yngre stenalder; det er troligt, at eken 
har havt større udbredelse; sikkert er det også, at furuen da som nu har 
havt stor udbredelse. Derimod tør det ansees som temmelig avgjort, 
at granen i alle fald under den ældre del av yngre stenalder har havt 
betydelig mindre udbredelse end den nutildags har. Man er på det rene 
med, at dens indvandring fra Finland er foregået i forholdsvis sen tid?. 
Gjennemgåes da de enkelte dalstrøg, er enkelte ganske oplysende. 
Som modsætninger kan sammenlignes Aremark—Rodenæs-vasdraget og 
Glommens vasdrag. Man ser av oversigtskårtet, hvor strengt fundene i 
det første holder sig til selve vasdraget, mens de derimod i Glommens 
vasdrag tildels breder sig udover på enkelte steder. Nu ved vi, at Aremark 
—Rødenæs-vasdraget i særlig grad nutildags er omgit av skog, svær og 
tæt granskog. Bebyggelsen i stenalderen synes da virkelig at antyde bar- 
1 Prof. Dr. Johannes Hoops: „Waldbäume uud Kulturpflanzen im germanischen Alter- 
tum.“ Strassburg 1905, p. 91. 
2 Jens Holmboe: Planterester i Norske Torvmyrer. Vidsk.selsk. Skr. M.-N. Kl. 1903, 
no. a, p. 210 f. 
