140 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
Dernæst, når vi ser på disse fund, som de på kartet er fremstillede, 
ser vi, at det areal, de indtar, er større, og tætheden inden de enkelte 
områder er anderledes fordelt, end den ældre stenalders fund: antallet av 
dem er betydeligere, ikke alene absolut, men også relativt. Mens man fra 
ældre stenalder har på en boplads en del øxer, der alle kan regnes til samme 
fund, d. v. s. skriver sig fra en bestemt liden menneskeflok eller stamme, 
sa kan vi om den yngre stenalders fund intet avgjere i denne retning 
med bestemthed. Men vi kan kommme meget nær en avgjørelse. Tar vi 
f. ex. et område som Hole—Norderhov i Buskerud, der i mange henseender 
er en type på det, jeg i min gjennemgåelse av fundene har kaldt en sten- 
aldersbygd, så findes her en række enkeltfund, der i almindelighed forklares 
som »tabte tilfældig< eller — ifølge en anden forklaring — som »nedlagte 
i en bestemt hensigt<. Jeg vil da gjøre opmærksom på, at der på en enkelt 
gårds eiendomme på forskjellige steder er fundet både en spidsnakket, tynd- 
nakket, tyknakket og skafthul-øx >: der er fundet sager fra samtlige perioder 
inden stenalderen. Selv om man vilde medgive, at alle disse øxer fra for- 
skjellige perioder av den yngre stenalder skulde kunne være tabt på en og 
samme gård, altså inden et ganske lidet og begrænset område, så synes det 
jo dog lidt vanskeligt at forene denne opfatning med den antagelse, at alle 
disse tilfældige tab skulde skyldes et vandrefolk. Allerede et sådant tilfælde 
gjør mistænksom. Men når tilfældene dernæst forfleres i stort antal for 
alle vore større stenaldersbygder, blir forklaringen mere end mistænkelig. Og 
hertil kommer — som det væsentligste — at alle disse fund er gjort på 
dyrket mark og udelukkende på sådan. Hvis der her blir gjort den ind- 
vending, at dette er selvsagt, da det er ved pløining man finder stenalders- 
sager, og man pløier ikke i udyrkbar mark, så må jeg hertil svare, at det 
er jo alligevel en bekræftelse, ikke nogen indvending: fundene er altså 
hidtil udelukkende gjort på dyrket mark. Og yderligere bekræftelse får 
vi i jagtfundene fra fjeldene udenfor den dyrkede mark! Det er pile- 
spidser, der er tabt på jagt. Der er ikke fundet vidner om nogen bo- _ 
sætning her. Der er gjort henimod 3000 fund i det område, vi har gjen- 
nemgaaet. De er — omtrent alle, eller ialfald alle, der har betydning, 
— gjort på dyrket mark. De samler sig om enkelte nutildags gode områder. 
De er tætte, hvor der nu er prægtig jord at dyrke, — mindre tætte, hvor 
bygden er fattigere. De følger altså i det store og hele det dyrkede lands om- 
råde. For end yderligere at styrke betragtningen vender jeg atter tilbage til 
ældre stenalder og dens bopladse. Disse var på det tydeligste bundet til 
en kystlinje. De søgte ikke noget dyrkbart land. Det er utvilsomt. Bo- 
pladserne er ofte lagt på en rent besynderlig måde. F. ex. Giltvet (Hesle- 
skog); enhver som har seet denne, klint opunder en brat væg med så 
