170 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
blandt de aller tætteste, rent afanitiske typer; feldspatlisterne syntes hyppigst 
at have en størrelse af omkring 1 mm. I adskillige tilfælde kunde typén 
bestemmes, således som tilhørende gangene af Osto-typen, eller protero- 
baser (med epidotiseret feldspat o. s. v.) som Brandskjær-gangen o. s. v. 
Men i særdeles mange tilfælde syntes valgt en bestemt diabastype, som 
ikke tilhører nogen af Kristianiadalens almindelige typer, en type af fint 
korn, med meget seig beskaffenhed og uden indsprenglinger. Denne type 
kom så ofte igjen fra forskjellige lokaliteter, at jeg skulde kunne tænke 
mig, at den har været brudt på et og samme sted og herfra har været 
udført til videre strøg. 
Til diabaserne slutter sig en række i strukturel henseende nærstående 
finkornige syenitporfyrer (Nordmarkitporfyrer), således bergarter lignende 
den tidligere med diabas forvexlede finkornige gangtype fra Huk; ligeså 
forskjellige bostoniter, og finkornige hedrumiter med trachytoid struktur. 
De skiller sig ved sin ringere vægt, ved lysere farver o. s. v. fra dia- 
baserne, med hvem de forøvrigt, uden undersøgelse af tyndslebne snit, 
delvis let kan forvexles. 
Disse to grupper: diabaser og finkornige gangsyeniter viste sig at ud. 
gjøre. tilsammen ikke mindre end omtrent halvdelen af de bestemte øxer, 
nemlig ialt 107 af det samlede antal 213 øxer (58 af 107 spids- og bred- 
nakkede, 27 af 61 tyndnakkede og 22 af 45 tyknakkede). 
Nær til disse ofitisk eller trachytoid struerede typer slutter sig også 
et mindre antal øxer af finkornede mørke, funge gabbrobergarter (nogle fa | 
også af essexiter), samt af ganske finkornige graniter og gneisbergarter af 
typer fra grundfjeldet, endelig også af (to) amfiboliter, — tilsammen ca. 30 
øxer, eller 1/7 af det hele materiale. 
Af lyse (leukokrate), finkornige til tætte typer af lettere gangbergarter, 
med noget mere musligt brud (helleflinta, sferolitfels, aplit, felsit, mænait, 
samt finkornede hvide til blågrå lindoiter af Kristianiadalens typer) fandtes 
ialt 14 eller ca. 1/14 af det hele materiale. | 
En ganske særlig interesse frembyder de 15 exer af den for Kristi- 
aniafeltet karakteristiske gangbergart grorudit, hvorom mere nedenfor, lige- 
ledes udgjørende 1/14 af det hele materiale. 
Ved særlig seighed turde en gruppe tætte til finkornede, mørke, tunge 
dækkebergarter af de ældste basaltiske lavar i Kristianiafeltet (augitporfyriter, 
labradorporfyriter, uralitporfyriter o. s. v.) have egnet sig som øxemateriale; 
der er af disse bergarter ganske fortrinsvis valgt typer med næsten tæt 
struktur og få indsprenglinger. Det er muligt, at blandt disse også er 
medregnet endel afanitiske gangbergarter. Forvitringshuden hos disse er 
