1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 173 
præparat under mikroskopet, at den stammer enten fra en gang ved 
Kapteinsputten lidt øst for Maridalsvand, eller fra en gang mellem Svingen 
og Sandermyren nær jernbanelinien, altså fra dalføret nord for Maridals- 
vand. Det er da sandsynligt, at også de øvrige i Maridalen fundne øxer 
stammer fra samme gang. Da nu den allerstørste del også af de øvrige 
groruditøxer, såvidt det makroskopisk kan afgjøres, synes at vise nøiagtig 
samme type af grorudit, er det sandsynligt, at her i eller ved Maridalen 
ensteds har været et fabrikationscentrum for øxer af grorudit under den 
del af stenalderen, hvorfra de spidsnakkede og brednakkede øxer stammer. 
Og herfra er ved byttehandel disse øxer spredt over store dele af det svd- 
østlige Norge. Thi selv om man vil forudsætte det mulige tilfælde, at 
blokke fra disse groruditgange nordenfor Kristiania kan være spredt ved 
isbevægelsen og ved isfjeld langs kysten til Vestby og Ski og Spydeberg 
og til kysten af Bratsberg og Nedenæs, og øxer deraf forfærdigede på 
disse steder og så fra kysten af Bratsberg ført af mennesker op i Drange- 
dal o. s. v., så vilde dog dette forudsætte, at stenaldersfolket på den tid 
specielt kjendte bergarten grorudit som en søgt og vel egnet bergarttype, 
hvilken kundskab kun kunde have spredt sig fra Kristianiadalen. Og i 
ethvert fald kan ikke øxefundene fra Rakkestad, Eidsvold og Udenæs 
herved forklares; de her fundne øxer ma være transporterede did, hvor de 
er fundne, af mennesker, og disse øxer må være komne fra Kristianiadalen. 
Groruditøxernes spredte forekomst vidner således om livlige handels- 
forbindelser allerede under et tidligt afsnit af stenalderen i det sydøstlige 
Norge, fra Kristianiadalen til Næs på Romerike, til Eidsvold, til Smålenene, 
Bratsberg og Nedenæs. | 
Det er muligt, at disse handelsforbindelser har ført groruditøxerne 
endnu videre omkring. I Kjøbenhavns oldsagssamling findes nemlig også 
et enkelt exemplar af en spidsnakket øx af grorudit (no. 17558); exemplaret 
er ligesom samtlige groruditøxer helt slebet, men ret ufuldkomment, fuldt 
af ikke afslebne groper. Dette exemplar er desværre uden lokalitet; det 
har tilhørt en ældre, allerede 1858 erhvervet større samling (Vedel Simonsens 
samling). Øxen kan således, som prof. Sophus Miller gjorde mig op- 
mærksom på, stamme fra Norge; men det er dog vistnok ligeså rimeligt, 
at den er fundet i Danmark. Om den det er, turde den snarest som for- 
arbeidet øx være kommet til Danmark under stenalderen, da grorudit kun 
sparsomt findes i løse blokke i Jylland og ikke er fundet i blokke på 
øerne. Da imidlertid øxens lokalitet desværre er ukjendt, kan selvfølgelig 
intet bestemt udtales om, hvorvidt allerede stenalderens handelsforbindelser 
har ført denne øx ned til Danmark eller ikke. 
