’ 
; 
| 
| 
hal. ar TR me Rd SEE = 
1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 175 
grønne grorudit til sine øxer, mäske har havt i alle fald en tradition om 
et andet ypperligt, grønfarvet øxemateriale, nemlig nefriten. Nefrit er aldrig 
fundet i de nordiske lande som øxemateriale; men allerede i Mellem- 
Tyskland har det været anvendt i nogen .udstrækning under stenalderen, 
og i Schweitz og Nord-Italien har det været almindeligt. Det er i denne 
forbindelse måske ikke uden interesse, at, som min søn har gjort mig op- 
mærksom på, samtlige fundne groruditøxer til forskjel fra andre spidsnak- 
kede bergartøxer er helt slebne over sin hele overflade; nefritøxerne er også 
altid, såvidt jeg har seet, helt slebne. I Berlins Museum f. Völkerkunde 
findes en meget spids, nokså flad spidsnakket øx omtrent af størrelse som 
de sædvanlige norske (12—15 cm.) af en grøn, noget skifrig bergart fra 
Stechborn, Kanton Thurgau, Schweitz, helt sleben ligesom groruditøxerne. 
Om denne usikre formodning, at forkjærligheden for anvendelsen af 
grorudit som øxemateriale skulde have refereret sig til en tradition om nefrit, 
virkelig ved nærmere undersøgelser skulde kunne vise sig sandsynlig, så 
turde det måske heller ikke være helt uden betydning, at brugen af grorudit 
synes at måtte have ophørt allerede snart efter de spids- og brednakkede 
øxers tid. Maske var den gamle tradition da glemt? 
Med hensyn til anvendelsen af de finkornige gronstene af alle slags 
(diabaser etc.) til øxemateriale er det vel sandsynligt, at denne foruden af 
den ovenfor omtalte nyttige seighed, som disse bergarters struktur med- 
førte, også har været betinget af disse mørke bergarters sførre specifike 
vægt, der gjorde, at øxer af dem fik større tyngde i slaget. 
