Be 
1906. No. 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 3 
iagttagelser. Hvis man lagde mere vægt paa den rene sande videnskabs 
fremskridt end paa at tjene egne interesser, vilde man forstaa, at man bør 
sætte alle sine kræfter ind paa at udføre forsøg og samle iagttagelser, men 
ikke opstille nogen theori, førend man havde prøvet alle kjendsgjerningerne. 
Boyle var født i Irland 1627; hans fader, greven af Cork, bestemte 
ham som yngre søn til den geistlige stand og lod ham studere, først 
hjemme og derefter længere tid i udlandet, saa han fik en grundig ud- 
dannelse. Han nedsatte sig i 1654 i Oxford, hvor han samlede om sig 
kjærnen af det senere Royal Society, men flyttede derefter med dette til 
London, hvor han levede udelukkende for videnskaben samt filanthropiske 
arbeider; han døde 1691. Af hans talrige skrifter, der udkom paa engelsk, 
men ogsaa i latinsk oversættelse, er foruden afhandlingerne i Philosophical 
Transactions 1668—92, isærdeleshed at nævne Sceptical Chemist (Chymista 
scepticus) 1661, der har form af en samtale mellem hovedpersonen og tre 
venner, som søger at forsvare de ældre anskuelser; alle Boyles skrifter 
udmærker sig ved en klar og grei fremstilling, der er fri for tidens sædvan- 
lige vidtløftighed og dunkelhed. Han havde en klar forstaaelse af og frem- 
hævede gjentagende og stærkt betydningen og nødvendigheden af den 
experimentale methode, »from which alone the greatest advancement of 
useful knowledge is to be expected«, og han var selv en dygtig og 
original experimentator. 
De nedarvede lærdomme om elementerne, saavel de gamles fire som 
de tre af Paracelsus opstillede principia, var vistnok i det 17de aarh., 
isærdeleshed ved van Helmont, allerede begyndt at vakle; men det var 
først Boyle, som præciserede begrebet element paa en maade, der i det 
hovedsagelige endnu svarer til den nyere tids opfatning. Det var den 
ligefremme konsekventse af hans bestemte hævden af den experimentale 
methode, at han ikke kunde lade sig nøie med de ældre opkonstruerede 
og svævende metafysiske begreber, men søgte at faa frem de bestanddele 
af stofferne, som virkeligt lod sig udskille af dem, og disse var det, han 
opfattede som elementer. Deres antal kunde ikke vilkaarligt bestemmes 
a priori, og heller ikke lod det sig paa forhaand afgjøre, om materien kun 
indeholdt en eneste bestanddel eller flere; det fik staa derhen, man 
maatte holde sig til de bestanddele, hvori man virkelig kunde dele den, 
og som var at tage og føle paa, — og kunde man ikke faa disse yderligere 
delt, var det at betragte som elementer (mista prima). Nogle stoffer kan 
indeholde to saadanne (mista secundaria), andre tre, fire eller flere, og 
der var overhovedet ingen grund til at antage, at alle ting skulde inde- 
holde de samme elementer eller det samme antal af dem; de elementer, 
som indeholdes i et slags stoffer, behøver ikke at være de samme, som 
