> TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 
indeholdes i andre slags, ligesaalidt som de bogstaver, der danner et vist 
ord, forekommer i alle andre. — Om end Boyle saaledes bred med alle 
de ældre anskuelser og med fuld klarhed opstillede sit program for ele- 
menterne, var han dog ikke kommen til definitive resultater, om hvilke 
stoffer der var at opfatte som elementer. Og han havde øie for mulig- 
heden af, at om end kemien for tiden ikke kunde dele visse stoffer i ulige- 
artede bestanddele, saa kunde den maaske senere komme til at gjøre det. 
— Med hensyn til vandets elementare natur havde han tvivl, fordi det 
lod sig forvandle til jord, en opfatning, han dels støttede til lignende forsøg 
med planter, som allerede van Helmont havde udført, og dels til andre 
selvstændige forsøg; han fandt, at 1 unze rent vand efter gjentagne de- 
stillationer i glaskar efterlod 6 drakmer (%4 unze) af en i vand uopløselig, 
hvid jordartet substants, men han tænkte sig dog muligheden af, at glasset 
kunde være blevet angrebet, uden at han imidlertid fik dette experimentelt 
undersøgt 1. 
Med hensyn til materiens konstitution * sluttede Boyle sig til de i det 
17de aarh. dannede korpuskulartheorier, i det han tænkte sig mate- 
rien sammensat af impalpable partikler, hvis form, størrelse og vægt var 
forskjellig, og at det var arrangementet og kombinationerne af disse, der 
bevirkede den store mangfoldighed af sammensatte stoffer. Naar man af 
stene, der alle har samme form og størrelse, allerede kan faa frem mang- 
foldige heist forskjelligartede bygværker, kirker, huse, broer o. s. v., Saa 
maa der kunne blive en endnu større mangfoldighed, naar byggestenene 
ikke har samme størrelse og form. Med hensyn til partiklernes form har 
han bl. a. antydet, at syrerne kunde tænkes at være spidse, og at metal- 
lernes opløsning i syrer foregik derved, at syrepartiklernes spidser trængte 
ind i metalpartiklernes porer, forsaavidt disse ikke var saa smaa, at spid- 
sernes indtrængen blev umulig. 
1 Boyles samtidige, Olaus Borrichius (Ole Borch, 1626—1690), professor i Kjøben- 
havn, mente, at man ved gjentagen destillation tilslut vilde kunne forvandle vand helt 
igjennem til en ildfast jord. Vandets forvandling til jord var idetheletaget almindeligt 
antaget af de allerfleste naturforskere, 
nN 
Franskmanden Petrus Gassendi, Keplers og Galileis samtidige og ven (1592— 
1655), forklarede alle fenomener i den materielle verden ved atomernes bevegelse; han 
tænkte sig, at atomerne havde forskjellig størrelse og form, men forovrigt var identiske, 
og at de bevægede sig i alle retninger i det tomme rum. Senere kom man imidlertid 
bort fra atomernes bevægelse, som Gassendi havde lagt hovedvægten paa, og itali- 
eneren Giovanni Borelli (1608—79) førte i sin korpuskulartheori stoffernes egen- 
skaber udelukkende tilbage til atomernes beskaffenhed og form; luftens smaadele antog 
han for rørformede, bøielige og elastiske, saa formen kunde paavirkes af trykket, vandets 
antog han omgiven af bøielige haarformede organer, der omklamrede det, som blev 
vædet o. Ss. V. 
