1906. No. 4.  FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 3 
Boyle er den første, der med fuld klarhed har anskuet forskjellen 
mellem en blanding (mixture), i hvilken bestanddelene bevarer sine særegne 
egenskaber og lettere kan skilles fra hinanden, og en virkelig kemisk for- 
bindelse (compound mass), hvor bestanddelene har tabt sine oprindelige 
egenskaber og vanskeligere kan skilles. Som exempler nævner han bly- 
sukker, hvis bestanddele, edikesyre og blyoxyd, ikke har sød smag, eller 
de almindelige salte, hvor syrernes og alkaliernes etsende egenskaber er 
ophævede. Imidlertid havde han ogsaa lagt mærke til, at om end be- 
standdelenes egenskaber ophæves i forbindelserne, saa kan dog lighed i 
visse forbindelsers egenskaber henføres til visse fælles bestanddele, f. ex. 
den blaa farve hos kobbersaltene; ligeledes sluttede han af visse granaters 
mørke farve, at de maatte indeholde jern, hvilket han ogsaa paaviste. 
For at adskille de i naturligt forekommende forbindelser af enhver slags 
virkeligt indholdte bestanddele havde man ingen anden methode end den, 
der fra gammel tid af havde vist sig istand til at udskille metallerne af 
deres naturligt forekommende forbindelser, den tørre vei — »sine igne ni- 
hil operamur« er motto til en bekjendt lærebog i det 17de aarh. Man 
antog, at man ved ophedning, saavel ved forbrænding som navnlig ved tør 
destillation, af dyre- eller plantestoffer fik frem de i dem allerede existerende 
grundbestanddele i form af vand, flygtige olier o. dsl. Det var først 
Boyle, som nærmere gjorde rede for forskjellen mellem de produkter, 
man faar frem ved forbrænding, og dem, der dannes ved destillation uden 
lufttilgang, og erkjendte, at de ikke forud existerede, men var dannede 
ved ophedningen. Hans forsøg paa at udskille de i stofferne virkeligt 
indeholdte nærmere bestanddele er det første grundlag for den kemiske 
analyse, der før ham saagodtsom ikke existerede, og det er Boyle, som 
har indført saavel begrebet som navnet analyse, ligesom det er ham, der 
har faststillet begrebet rea ktion, og som har indført den almindeligere brug 
af reagentser til paavisning paa den vaade vei”. Han var den første, som 
anvendte plantefarverne, ogsaa i form af reagentspapir, for at bestemme den 
sure eller alkaliske reaktion; han paaviste saltsyre og opløselige klorider 
ved selvoplesning, svovlsyre ved fældning med kalksalte, kobber ved op- 
løsningernes blaa farve med ammoniak, samt ammoniak ved røgen med salt- 
syre, hvilken sidste reaktion dog tidligere (1677) var bleven iagttaget af hans 
1 Glasers traité de chymie 1663. 
2 Hvor lidet fortrolig man endnu var med reaktioner paa vaad vei, kan sluttes af den 
opmerksomhed, et forsøg af den lærde jesuit Francesco de Lana (1631—87) i 
Brescia vakte. Han fik i koncentrerede oplesninger af kalksalte bundfald med alkalier, 
og at de to klare vædsker straks gav et fast stof, betegnedes endog som det kemiske 
underværk, 
