1906. No 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 9 
staaelse af surstoffets tilstedeværelse i luften og dets betydning. Men 
samtiden forstod ham ikke; hans betydningsfulde arbeider blev ganske 
upaaagtede, selv Boyle synes neppe at have lagt mærke til dem. Mayow 
døde ung, og over et aarhundrede gik hen, førend traaden i hans tanke- 
gang atter blev optaget. 
Saa stor anseelse Boyle end ned hos sin samtid, formaaede dog 
endnu ikke hans opfatning af elementerne at trænge igjennem hos denne. 
Man vedblev fremdeles at holde sig til den nedarvede lære om visse grund- 
bestanddele, af hvilke alle substantser var sammensatte, og ligesom Para- 
celsus i sin tid havde føiet saltet til de to gamle alkemistiske grund- 
bestanddele, svovl og kviksølv, saa føiede man nu atter to nye til og 
tænkte sig ialt 5 saadanne. Denne lære, der havde en fremtrædende 
talsmand i englænderen Thomas Willis}, fik almindelig udbredelse, ikke 
mindst gjennem en del lærebøger, som benyttedes meget og øvede stor 
indflydelse, Le Fêvres? traité de chymie (1660), Glasers3 traité (1663) 
og isærdeleshed Lemerys cours de chymie. Den sidstnæævnte bog, der 
første gang udkom 1675 og senere i mangfoldige oplag og oversættelser, 
ned i lange tider overordentlig stor anseelse; da den giver et godt begreb 
om kemiens almindelige standpunkt i slutningen af det 17de aarh., vil det 
ikke være uden interesse at dvæle lidt ved den. 
- Forfatteren, Nicolai Lemery, født i Rouen 1645, nedsatte sig 1672 
som apotheker i Paris og begyndte at holde forelæsninger, men hans tro 
som protestant udsatte ham for mange forfølgelser og ubehageligheder, 
og for at kunne bevare sin stilling i Paris maatte han tilsidst gaa over til 
katholicismen. Han var medlem af akademiet siden 1699 og deltog med 
megen iver og interesse i dets arbeide til sin død 1715. 
Medens titelen paa Lemerys bog (Cours de Chymie, contenant la 
Maniere de faire les Operations qui sont en usage dans la Medicine) nær- 
mest betegner kemien som et hjælpefag for medicinen, er dog den defi- 
— 
Willis, der var født 1621, var en tid professor i fysik i Oxford, men virkede senere 
som læge i London, hvor han dede 1675. 
Nicolas Le Fêvre (Lefebvre) var demonstrator ved jardin des plantes til 1664, da 
han kaldtes til London, hvor han forblev til sin ded 1674. Han skrev sin bog paa 
fransk (ikke paa latin), fordi saamange af de bedste forfattere i Tyskland var begyndt 
at bruge morsmaalet til at skrive om den kemiske apothekerkunst. 
3 Schweizeren Christopher Glaser efterfulgte Le Févre som demonstrator og var en 
tid tillige kongelig apotheker. Det efter ham benævnte sal polychrestum Glaseri var 
kaliumsulfat, som han fremstillede ved at bringe svovl til smeltende salpeter. 
4 Hans son Louis Lemery (1677— 1743) var ligeledes kemiker, Det fortjener at nævnes, 
w 
at han ligesom Boyle havde en rigtig opfatning af varmens virkning paa de organiske 
stoffer, at varmen forandrer dem, men ikke spalter dem i deres virkelige bestanddele; 
han raadede derfor til ved forskjellige oplesningsmidler først at udtrække de virkelige 
indeholdte bestanddele, og derefter særskilt undersøge hver enkelt af disse. 
