vn. 
Stahls tid. 
Lord Verulam siger i sit skrift de dignitate et augmentis scienti- 
arum, at man ved alkemien kommer at tænke paa den mand, der sagde 
til sine sønner, at han efterlod dem en skat af guld nedgravet i sin vin- 
gaard; alt det sønnerne gravede, fandt de ikke guldet, men de kom dog 
til velstand, idet den stærkere bearbeidelse af jorden skaffede dem rigere 
vinhøst. Paa lignende maade har den frugtesløse stræben efter at gjøre 
guld givet et rigt udbytte i de mangfoldige andre opdagelser, den har 
foranlediget. — De gjennem disse erhvervede kemiske kundskaber og er- 
faringer repræsenterede virkelig ogsaa, som vi har seet, ved udgangen af 
det ı7de aarh. en ikke uanseelig videnskabelig skat, men endnu henlaa 
dette guld i løse stykker og var ikke støbt sammen til noget helt eller 
slaaet til mynt med ensartet præg. Det første skridt til at forene og 
sammenknytte disse løsrevne kundskaber, eller ialfald en meget stor 
del af dem, under et mere almindeligt synspunkt, var Stahls hypothese 
om flogiston. 
Georg Ernst Stahl var født i Ansbach 1660 og blev 1687 livlæge 
i Weimar, hvorefter han 1694 som professor i medicin kom til det nyop- 
rettede universitet i Halle; derfra kaldtes han 1716 som livlæge til Berlin, 
hvor han døde 1734. 
Grundlaget for flogistonlæren var, som allerede nævnt, Bechers an- 
tagelse af en terra pinguis som aarsag til al brændbarhed. I Stahls 
første kemiske skrift, zymotechnia fundamentalis (1697) sluttede han sig 
til Becher, og da han 1702 paany udgav dennes physica subterranea 
med et tilføiet specimen Becherianum, sagde han udtrykkeligt, at det var 
Bechers lærdomme, han fremsatte — Becheriana sunt, quæ profero. 
I 1718 udviklede Stahl sine ideer nærmere i Zufållige Gedanken und 
nützliche Bedenken über den Streit von den sogenannten Sulphure, og ende- 
lig udkom 1731 hans experimenta, observationes, animadversiones, CCC 
numero, chymicæ et physicæ; men efterat han nu havde givet sin theori 
