34 TH. HIORTDAHL, M.-N. Kl. 
forsker, der var langt forud for sin tid i opfatningen af de kemiske pro- 
cesser. Han var en ganske usædvanlig, ligefrem glimrende experimentator, 
og det er aldeles uden sidestykke, at en enkelt mand med saa smaa 
hjælpemidler og i saa kort tid har formaaet at berige kemien med saa- 
mange vigtige opdagelser paa snart sagt alle dens felter; dreven af en 
uudslukkelig forskertrang arbeidede han ene og alene for at finde sand- 
heden, og enhver tanke om egen ære eller fordel laa fjernt fra den for- 
dringsløse og ædle forsker. Hans afhandlinger udkom paa latin i Leipzig 
1780—1789, samt paa tysk i Berlin 1793. 
De videnskabelige afhandlinger af det 18de aarhundredes kemikere 
er i almindelighed indtagne i de lærde selskabers skrifter, af hvilke for- 
fatterne var medlemmer. Henimod aarhundredets slutning begyndte man 
dog ogsaa at udgive særskilte, af de lærde selskaber uafhængige tids- 
skrifter. Lorenz von Crell (1744—1816), professor i Helmstådt, be- 
gyndte 1778 at udgive et saadant, og til disse Crells annaler har saavel 
Scheele som flere andre af de ovenfor nævnte leveret mange bidrag. 
François Rozier (1734—1793) begyndte 1771 i Paris at udgive jour- 
nal de physique, der ligeledes indeholdt mange kemiske arbeider. 
Disse det 18de aarhundredes kemikere hyldede læren om flogiston. 
Den var deres udgangspunkt og prægede deres arbeide og udtryksmaade. 
De betragtede metallerne, svovl, fosfor og lignende stoffer som sammen- 
satte, men metaloxyderne, svovlsyren og fosforsyren som enkelte stoffer. 
apothek, og gjennem Gahn, der synes at have været den første, som forstod 
Scheeles fremragende forskernatur, kom han her i berørelse med Bergman, For- 
holdet mellem disse var vistnok, som følge af misstemning over de ikke antagne af- 
handlinger, i begyndelsen kjøligt, men efterhaanden blev der venskab og samarbeide 
mellem dem, Anledningen til, at han kom i berørelse med Bergman, var, at denne 
havde kasseret en prøve salpeter, der var leveret af Scheeles principal, fordi den 
efter at have været smeltet og ophedet efterlod et delikvescerende residuum og gav 
røde dampe med syrer. Bergman kjendte ikke noget til kaliumnitrit, men Scheele 
kunde paa grundlag af egne experimenter give sin principal den rigtige forklaring, og 
denne blev gjennem Gahn bragt til Bergman, Om forholdet mellem disse to siger 
Retzius, at det var vanskeligt at afgjøre, hvem der var docens eller discens; hvor 
det gjaldt experimenter, var Scheele visselig Bergmans læremester, men paa den 
anden side kunde han ogsaa lære meget af den kundskabsrige universitetslærer, 
Scheele begyndte nu at blive anerkjendt, og 1775 blev han medlem af akademiet, 
en enestaaende udmærkelse for en studiosus pharmaciæ, For imidlertid at faa en uaf- 
hængigere stilling overtog han, først som provisor og derefter som eier, apotheket i 
Köping, idet han blev fritaget for at aflægge examen. I den lille afsidesliggende by 
ved Mælaren levede han nu sine sidste 11 aar i et uafbrudt forskningsarbeide, og 
afslog ærefulde kaldeiser til Berlin og England: »jag kan ej mer ån åta mig mått, och 
om detta går an i Köping, behöfvar jag icke annorstådes söka det«. A. E. Norden- 
skiöld, C. W, Scheeles bref och anteckningar. Stockholm 1892, 
