42 TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 
For at bestemme attraktionens størrelse udførte Bergman ogsaa 
kvantitative forsøg, i lighed med dem, som Homberg et par menneske- 
aldre før havde udført; han bestemte mængden af de forskjellige syrer, 
der neutraliserede samme mængde base, og fandt, at der til 
100 vægtsdele 
kali natron 
medgik 
svovlsyres 0 18.2785 177 
salpetersyre . . 64 135,5 
saltsyre May SVT 5 125. 
Heraf mente han at kunne udlede, at syrekvantiteterne gav samme 
rækkefølge som den, hvori syrerne i hans tabeller var opført efter deres 
affinitet, men det viste sig snart, at bestemmelserne ikke var rigtige!. 
Foruden de af Bergman opstillede attractio simplex og duplex ad- 
skilte Macquer (1778) endnu som et særeget tilfælde den reciproke affi- 
nitet, hvor forskjellen mellem b og c's affinitet til Å er saa ringe, at pro- 
cessen Ac + b= Ab + c under forandrede forhold, f. ex. forandret tem- 
peratur, kan vendes om og gaa i modsat retning. — Betegnelsen affinitet 
blev efterhaanden mod aarhundredets slutning den almindeligst benyttede, 
uagtet saavel Geoffroy somBergman havde brugt andre udtryk. Naar 
Bergman foretrak attraktion fremfor affinitet, var det, fordi han fandt det 
sidste udtryk mere metaforisk og derfor mindre anvendeligt i naturviden- 
skaberne, — og at Geoffroy brugte betegnelsen rapport, laa vel nær- 
mest deri, at udtrykket attraktion var mindre vel seet ved det franske 
akademi, der var i opposition til Newtons theorier. 
Omtrent samtidig med Bergmans arbeide offentliggjordes et andet 
værk over affiniteten, der indeholdt den første spire til et betydeligt frem- 
skridt, men som endnu ikke formaaede at øve nogen indflydelse; det var 
Wenzels Vorlesungen iiber die chemische Verwandtschaft, 1777. Carl 
Friedrich Wenzel (1740—1793) var son af en bogbinder i Dresden og 
skulde lære sin fars haandværk, men rømte hjemmefra til Holland, hvor 
han lærte som kirurg og farmaceut; efter nogle aars virksomhed som 
skibslæge kom han hjem igjen 1766, og blev 1780 direktør for bergvær- 
kerne i Freiberg. I hans ovennævnte arbeide finder man principet for den 
kemiske massevirkning ganske tydeligt udtalt, vistnok uden fuldstændigere 
experimentelle data eller nogen nærmere indgaaen paa forklaringen af de 
1 De rigtige tal er 
85 128 
114 172 
58 87 
