1906. No. 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 4 
(93 
kemiske processer, men Wenzels tanker forblev upaaagtede af samtiden, 
og det var først flere aar efter, at de blev gjenoptagne. Ellers indeholder 
værket et betydeligt antal analyser af forskjellige salte, der viste, at syrerne 
og baserne forbinder sig til salte i bestemte vægtsforhold. 
Hvad nu saltene angaar, saa brugte man gjerne betegnelsen neutral- 
salt eller middelsalt, sal neutrum s. medium, ogsaa sal salsum, i modsæt- 
ning til sal alcali og sal acidum, hvilket sidste svarede til begrebet syre. 
Man kjendte længe kun nogle faa saadanne neutralsalte, idet man til dem 
i regelen kun henførte de fixe og flygtige alkaliers forbindelser med 
mineralsyrerne, der alle er opløselige i vand. Det første, hvis nærmere be- 
standdele man allerede i det 17de aarh. havde lært at kjende, var kalium- 
sulfatet, tartarus vitriolatus, der efter sine to bestanddele ogsaa kaldtes 
sal duplicatum, sal de duobus!. — Læren om saltene gjorde nu i flogiston- 
tiden betydelig : fremskridt, isærdeleshed ved Rouelle, som (1744) gav 
begrebet salt en langt større udstrækning, idet han ikke indskrænkede det 
til forbindelserne mellem syre og alkali (I pag. 77) eller lod opløseligheden 
være det bestemmende, men som neutrale middelsalte betegnede hvilken- 
somhelst forbindelse af en hvilkensomhelst syre, mineralsk eller vegeta- 
bilsk, ikke blot med alkalier, men ogsaa med alkaliske jordarter og me- 
taller. I et følgende arbeide (1754) udtrykte han sig saaledes, at et salt er en 
forbindelse af en hvilkensomhelst syre med en hvilkensomhelst substants, qui 
lui sert de base et lui donne une forme concréte ou solide. Dette udtryk base, 
som vistnok allerede tidligere havde været benyttet (f.ex. af Boerhaave, pag. 
25), og som i et ord siger, hvad man før udtrykte ved en omskrivning (f. ex. 
materia illa, quæ sali corpus præbat), blev fra nu af almindelig anvendt 
og har siden hørt til de staaende udtryk i kemien. Rouelle erkjendte 
ogsaa, at mange krystalliserede salte indeholder kemisk bundet vand som 
væsentlig bestanddel, og han indførte i kemien benævnelsen krystalvand 
(eau de la crystallisation, afin de la distinguer de l’eau qui se dissipe par 
l’evaporation). Imidlertid delte han endnu Stahls mening, at metallernes 
bestanddele var syre og regulinsk metal, og han tænkte sig saaledes 
kviksølvsublimatet bestaaende af saltsyre med kviksølv som base; det var 
først Bergman, som erkjendte, at syrerne ikke gik i forbindelse med 
1 At dekomponere dette salt, der ikke forandres ved ophedning, ansaaes for meget van- 
skeligt, og det lykkedes først Stahl ved det pag. 21 omtalte forsøg. Stahl gav ogsaa 
Pariserkemikerne en nød at knække, idet han 1720 lod forespørge, om nogen af dem 
kunde faa den vitrioliserede vinsten dekomponeret i et øieblik og i den hule haand, 
men hverken Geoffroy eller hans kolleger saa sig istand dertil, uagtet sagen var 
yderlig simpel, og der ikke handledes om andet end tilsætning af sølvnitrat. Opgaven 
interesserede ogsaa Pott, der 1737 fandt en anden løsning, tilsætning af kalciumnitrat. 
Saadant var den tid store opgaver for kemikerne, siger Kopp. 
