er 
1906. No. 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 47 
humida, der følger umiddelbart efter den nysnævnte i 2det bind af opus- 
cula, angives med hensyn til bundfaldenes behandling følgende: Man 
lader bundfaldet sætte sig godt af i et glaskar, hvorpaa oplesningen de- 
kanteres og erstattes af vand, der, naar bundfaldet igjen har sat sig, atter 
heldes fra, og dette fortsættes, indtil vandet ikke længere paavirkes af de 
reagentser, som for tilfældet kommer til anvendelse. Bundfaldene bringes 
derefter paa veiede filtra, der tørres ved svag varme og tilslut 5 minuter 
ved vandets kogepunkt; udvaskningen maa foregaa fuldstændigt i fæld- 
ningskarret og ikke paa filtret. Udvaskningen med kun koldt vand og 
den kortvarige terring ved 100° synes at være nærliggende forklaring til, 
at f. ex. bestemmelsen af kobberoxydet er faldt saameget for høit ud. 
Af Bergmans andre analyseresultater hidsættes følgende bestemmelser af 
nogle salte; de rigtige tal er tilfoiede i parenthes: 
Krystalliseret Kalium- Nairium- Kalk- Kobber- 
soda. sulfat. klorid, spat. sulfat. 
Base .... 20 (21.8) 52 (54.1) 42 (53.3) 55 (56.3) 20 (31.8) 
Syre.... 16 (15.4) 40 (45.9) 52 (46.7) 34 (43.7) 40 (32.1) 
Vand. ... 64 (62.8) 8 6 I I 40 (36.1) 
Bergmans analyser var saaledes, og andet var vel ikke at vente af 
et første forsøg, endnu ikke paa langt nær rigtige. Wenzel gjorde bedre 
analyser og kom det rigtige nærmere, men Bergmans autoritet synes 
at have været saa stor, at Wenzels analyser længe ikke blev paaagtede. 
Vi vender os nu til de fremskridt i erkjendelsen af de forskjellige 
særskilte stoffers eiendommelighed, som skyldes flogistontidens kemikere 
og skal først omhandle alkalierne. De blev fremstillede ved forbræn- 
ding af planter. Det er allerede nævnt, at mange betydelige kemikere, 
som Stahl og Boerhaave, var af den mening, at alkalierne ikke fandtes 
foruddannede i den levende plante, men først dannedes ved dens for- 
brænding. Denne mening havde isærdeleshed en talsmand i E. F. Geof- 
froy, der 1717 søgte at godtgjøre, at det fixe alkali dannes af salpeter 
ved forbrændingen, ved en »transmutation de l’acide du Salpétre en sel 
alcalie. 
Vi vil kaste et blik paa hans forseg, hvis urigtighed vistnok ligger i 
dagen, men som ikke er uden interesse, idet de viser, hvorlidet bevandret 
man endnu var i experimentet, og hvorlidet nøie selv en saa anseet 
kemiker kunde tage det med at karakterisere erholdte produkter. Geof- 
froy smeltede salpeter, indtil det ikke længere afgav blærer, og fandt, at 
det da havde tabt halvdelen af sin vægt; ved at opløse den smeltede 
