48 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
masse i vand fik han udkrystalliseret den oprindelige mængde salpeter, 
og han sluttede da, at salpetret indeholder 50 pct. vand. Ved destillation 
fik han videre en sur vædske, hvis indhold af syre blev bundet til alkali, 
og derved bestemt til 25 pct. af salpetrets vægt. Naar nu saaledes sal- 
peter indeholder 50 pct. vand og 25 pct. syre, kan det fra først af ikke 
have indeholdt mere end 25 pct. alkali; men ved at forpuffe med kul 
faar man af salpetret langt mere, nemlig omtrent 70 pct. fix alkali, — 
dette maatte altsaa, sluttede Geoffroy, være dannet ved forbrændingen 
af salpetrets syre og jordart samt kullene. Om alkaliernes dannelse mente 
han overhovedet, at saavel det fixe som det flygtige dannes af ilden, men 
»non pas toujours å la verité du feu grossier de nos fourneaux, mais du 
feu principe ou de la matiere subtile qui excite dans les corps mixtes la 
fermentation & la pourriture«. Vinsten f. ex. eller lignende »sels essen- 
tiels«, der findes i den levende plante, giver ikke noget alkali, før de har 
været udsatte for ilden. Alt alkalisk, der findes i naturen, antog han saa- 
ledes for sekundære produkter, det flygtige alkali af forraadnelse, og det 
ildfaste af forbrænding; og denne mening, som bl. a. ogsaa Neumann ud- 
talte sig for, var nu en menneskealders tid den almindeligt antagne. — 
Vistnok var der dem, der havde forfægtet den modsatte anskuelse, saa- 
ledes Urban Hiärne, der betragtede det fixe alkali som en bestanddel 
af den levende plante, medens han medgav, at det flygtige, der dannes 
ved tør destillation, maatte ansees for at være dannet som følge af op- 
hedningen, og Bourdelin, der mente, at alkaliet i planterne var bundet 
til en syre, der ved forbrændingen blev destrueret, saa alkaliet blev frit, — 
men det var dog først Marggraf, som 1764, ved et forsøg, han selv 
fandt très-remarquable, kunde give et fuldstændigt experimentelt bevis for 
tilstedeværelsen af alkali i naturlige plantesafter eller deraf uden forbræn- 
ding fremstillede salte (sels essentiels), som vinsten og syresalt. Han op- 
løste nemlig vinstenen i kogende vand, behandlede opløsningen med kridt 
og erholdt derved en lud, som med salpetersyre gav krystaller af sal- 
peter; ligeledes kunde han ved at opløse vinstenen i salpetersyre eller 
svovlsyre fremstille krystalliseret salpeter! eller kaliumsulfat, og da disse 
salte indeholder det fixe alkali, maatte dette altsaa oprindeligt have været 
tilstede i den uforbrændte vinsten. Til lignende resultater kom Rouelle 
(1771), og om end flere kemikere og navnlig Macquer endnu søgte at 
holde paa alkaliernes dannelse ved forbrænding, saa var dog i den sidste 
I 3 5 
1 Han havde oprindeligt ikke tro til, siger han, at det virkeligt skulde kunne lade sig 
gjøre saaledes at uddrage vinstenens alkali med salpetersyre, men han gjentog flere 
gange forsøgene og fik altid samme resultat, 
