1906. No. 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 49 
trediedel eller fjerdedel af det 18de aarh. meningen om alkaliernes præ- 
existence i den levende plante blevet den almindeligt herskende. 
Selve de to fixe alkalier, potaske og soda, havde vel været kjendt i 
meget lange tider, men man kunde ikke holde dem ud fra hinanden, og 
endnu i begyndelsen af det 18de aarh. blev de stadigt forvekslede, til 
trods for at man ikke havde kunnet undgaa at lægge mærke til, at de 
med en og samme syre dannede salte af forskjellig beskaffenhed, som 
f. ex. tartarus vitriolatus (kaliumsulfat) og sal mirabile (glaubersalt) eller 
almindeligt og kubisk salpeter!. Det var først gjennem den nærmere 
undersøgelse af kogsaltet, at man lededes til at erkjende, at natron var et 
eiendommeligt alkali, forskjelligt fra det i potasken indeholdte. Den første, 
der har forstaaet dette, var Stahl, der (1702) behandlede kogsalt dels 
med svovlsyre og dels med salpetersyre; ved igjen at skille disse syrer 
ud af de dannede salte (fremgangsmaaden er ikke angivet) erholdt han 
et »alcalinum salinum corpus, der lignede det af planterne erholdte i deli- 
kvescents, smeltelighed samt evne til at opløse svovl, men som adskilte 
sig fra det derved, at det med syrerne dannede salte af forskjellig krystal- 
form og opleselighed. Stahl har dog ikke gaaet nærmere ind paa dette. 
Det var først Duhamel du Monccau, som 1736 i en fortræffelig af- 
handling sur la base du sel marin, der fortjener at nævnes som et 
mønster paa kvalitativt arbeide, bragte sagen paa det rene. Han erkjendte 
først, at kogsaltbasen ikke var nogen jordart; vistnok gav en opløsning 
af i handelen gaaende salt med alkalikarbonat en ringe mængde hvidt 
jordartet bundfald, men dette gav ikke kogsalt, om det behandledes med 
saltsyre, og kunde saaledes ikke være dettes base; derhos gav filtratet en 
rigelig krystallisation af kogsalt, der nu altsaa kun var bleven renset og ikke 
længere fældtes af alkalikarbonat. For at isolere kogsaltbasen forsøgte han 
bl. a. at ophede saltet med kul, idet han tænkte, at det muligens kunde 
gaa, ligesom naar klorsølvet ophedes med kul, hvorved basen (sølvet) skilles 
fra saltsyren. Der undveg vistnok endel saltsyregas, men han fandt, at 
denne skrev sig fra den ovennævnte jordart, og ikke fra selve kogsaltet, 
der viste sig at være ganske uforandret. Det lykkedes ham endelig at 
faa basen frem ved at overføre saltet til sulfat, ophede dette med kul og 
dekomponere sulfatet med edikesyre, inddampe opløsningen og endelig gløde 
_ résiduet. Han fik saaledes frem kogsaltbasen, ganske ren og fri for noget 
andet stof, thi siger han, hvad skulde det vel ellers være? Ligeledes over- 
førte han kogsaltet til nitrat og forpuffede dette med kul, hvorpaa han 
1 Natronsalpeter blev først fremstillet af kogsalt og salpetersyre; Boyle kjendte det, og 
Johann Bohn (1640—1708), medicinsk professor i Leipzig, skal først have omtalt det 
nærmere, 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1906. No. 4. 4 
