1906. No. 4. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 53 
mening, at alkaliet kun virkede til at optage den overskydende syre og 
ikke indgik i alunens sammensztning?. 
Bitterjorden, der indeholdes i det allerede i slutningen af det 17de 
aarh. i England? og noget senere i Tyskland fundne bittersalt, som man 1710 
ogsaa lærte at fremstille af søvandet, blev undersøgt af Hoffmann, der 
fremstillede det af moderluden efter salpeter; han erkjendte, at bitterjorden 
var en alkalisk jordart, som, om den end ikke var identisk med, dog i høi 
grad lignede kalkjorden. Dens forskjellighed fra kalk blev med bestemthed 
først paavist af Black 1755, i det allerede nævnte arbeide om kausticiteten, 
og det var ogsaa ham, som indførte det nu brugte navn magnesia; Marg- 
graf paaviste, at den samme jordart, hvis eiendommelighed han ligeledes 
(1760) erkjendte, forekom i serpentin, talk og lignende mineraler. — Til 
disse jordarter kom endnu baryt, der blev opdaget af Scheele. Man havde 
allerede længe kjendt den s. k. bolognesersten (p. 13), og Marggraf fandt 
1750, at den indeholder svovlsyre samt en jordart, som han imidlertid be- 
tragtede som kalk. Scheele kom til at beskjæftige sig med denne jord- 
art i anledning af en undersøgelse af brunstenen (magnesia nigra), som 
han offentliggjorde 1774, — en undersøgelse, som er bleven berømt der- 
ved, at den førte til opdagelsen af ikke mindre end tre nye elementer®. 
I en saltsur eller salpetersur opløsning af brunstenen fandt han at svovl- 
syre gav bundfald, og han forstod snart, at den terra accidentalis in mag- 
nesia nigra, der indeholdtes i dette bundfald, maatte hidrøre fra de i brun- 
~ 
Alun har i sin tid spillet en vis rolle ved tilberedningen af en pyrofor, der i 1711 
blev fremstillet af Homberg. Denne kemiker, der, som det vil erindres, ogsaa var 
alkemist, var bleven opfordret iil at forsege paa af menneskers fekalier at fremstille en 
olie, som man mente skulde kunne fixere kvikselv til fint selv, og der blev sat et stort 
apparat i gang for disse forseg (4 kraftige mænd holdtes i 3 maaneder indespærret i et 
hus med stor have, og maatte kun nyde hvedebred og den bedsie champagne). Blandt 
de substantser, hvormed raastoffet destilleredes, var ogsaa alun, og ved anvendelse af 
denne hzndte det flere gange, at residuet i retorten af sig selv antendtes, naar det 
kom i bererelse med luften. Han meddelte en forskrift til fremstillingen af sin pyrofor, 
som han betegnede som et fosfor, og en forskrift blev ligeledes givet af Lemery, som 
imidlertid havde fundet, at fækalierne lod sig erstatte af blod, mel eller andre forbrænde- 
lige stoffer. Senere fandt man, at alun heller ikke var nødvendig, men kunde erstaites 
af glaubersalt eller andre sulfater; og endelig paaviste Scheele 1777, at de nedven- 
dige ingredientser var svovl (svovlsyre), alkali og kul, og at pyroforen nærmest var en 
svovllever. Det viste sig saaledes, at ingen af de bestanddele, man fra først af ansaa 
nødvendige til pyroforens fremstilling, i virkeligheden var det, og navnlig ikke fæka- 
lierne, der, som det lader til, isærdeleshed havde vakt opmærksomhed: étrange origine 
pour une lumière si subtile & si céleste, staar der i histoire de l'académie, hvor omtalen 
af pyroforen slutter saaledes: Il paroit bien que rien n'est å negliger pour la Physique 
& qu’elle scait trouver des trésors partout. 
Bittersaltet blev først fremstillet af Epsomkildens vand af lægen Nehemiah Grew 
(1628—1711). De salis cathartici amari in aquis Ebeshamensibus, 1605. 
Nemlig tillige mangan og klor. » Scheele brugte en brunsten, i hvilken krystaller af 
tungspat var indsprængt. 
w 
