56 TH. HIORTDAHL. 
M.-N. KI. 
dringen. — Ikke længe efter (1778) lykkedes det Scheele af molybdæn- 
glansen, som man gjerne forvekslede med grafiti, at fremstille molybdæn- 
syren, og 1781 fandt han ogsaa i tungsten (scheelit) en eiendommelig 
syre, bunden til kalk. Begge disse af Scheele opdagede substantser holdt 
Bergman for metalkalker, og Peter Jacob Hjelm (1746—1813), mynt- 
guardein i Stockholm, reducerede molybdænsyren 1781. Derefter paa- 
viste to unge spanske kemikere, brødrene d’Elhujar?, at tungstenens 
syre ogsaa forekommer bundet til jern og mangan i wolfram, et mineral, 
man hidtil nærmest havde holdt for en slags tinerts, og de reducerede 
wolframsyren til metal (1784). 
Ogsaa mangfoldige andre substantser, som fra tidligere tid var kjendt, 
blev af flogistontidens kemikere rigtigere og bestemtere karakteriserede. 
Saaledes vismut, der vistnok allerede af Agricola synes at have været 
antaget for et eget metal, men som senere gjennem længere tid var bleven 
forvekslet med antimon eller zink, og som man endog havde ment lod sig 
fremstille af tin og arsenik ved smeltning med salpeter og vinsten; dets 
eiendommelighed blev igjen først erkjendt 1739 af Pott, og senere blev 
isærdeleshed gjennem Bergman dets reaktioner nærmere kjendt. — Det 
regulinske arsen blev først fremstillet ved sublimation 1725 af Johann 
Friedrich Henckel (1679—1774), læge i Freiberg, og Brandt erklærede 
det 1733 for et eiendommeligt halvmetal, hvis kalk var den hvide arsenik; 
at denne sidste substants kan forbinde sig med alkalierne, paavistes 1746 af : 
Macquer, der kaldte alkaliarseniterne for arsenlevere (analogt med svovl- 
levere); Macquer beskrev ogsaa nærmere arsensyrens forbindelser saavel 
med kali som med natron, men selve arsensyren blev først fremstillet i 
1764 af Cavendish, som imidlertid ikke publicerede disse forsøg, og 
arsensyren blev saaledes først senere (1775) almindelig kjendt gjennem en 
undersøgelse af Scheele, ved hvilken han ogsaa opdagede arsenvandstof- 
gasen. — M. h. t. fosfor antog man i almindelighed med Stahl, at det 
bestod af flogiston og saltsyre (paa grund af urinens indhold af salt), og det 
var først Marggraf, der ved sine i 1740 og 1743 offentliggjorte arbeider 
paaviste, at det bestaar af fosforsyrt og flogiston, idet fosforsyre dannes ved 
forbrænding af fosfor? og atter kan reduceres tilbage til fosfor. Han er- 
! Grafitens virkelige natur — et mineralsk kul — blev først erkjendt af Scheele, der 
ogsaa paaviste dens tilstedeværelse i rujernet, — Mineralet havde ellers lange været 
kjendt, og dets anvendelse til blyant nævnes allerede 1565 af Conrad Gessner. 
De studerede en tid i Upsala under Bergman og var ogsaa i Køping hos Scheele. 
Den ældste af dem, Don Fausto, f. 1755, blev direktør for bergværkerne i Mexiko, 
senere statsminister i Spanien, hvor han døde 1832; den yngre, Don Juan José, der 
har leveret et arbeide over amalgamationsprocessen, døde i Mexiko. 
Marggraf bemærkede, at fosfor ved forbrændingen tiltog i vægt (1 unze tiltog 31/, 
drakmer), uden dog, som det synes, at legge videre vægt derpaa, 
bo 
w 
