Ge TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
Hans samtidige, Peter Woulfe (1727— 1803), kemiker i London, opfandt 
1784 den bekjendte gasvaskeflaske, som endnu bærer hans navn. Priest- 
ley, der overhovedet var en udmærket dygtig experimentator, var ogsaa 
den første, som anvendte kviksølv til opsamling af gaser, der var let op- 
løselige i vand. Derved lykkedes det ham 1774 at fremstille ammoniakgas 
(alcalin air) og saltsyregas (marin acid air). Begge disse havde Hales 
søgt at opsamle, men forgjæves, idet vandet altid var steget tilbage. Salt- 
syregasen var iøvrigt allerede 1770 af Scheele bleven erkjendt som en 
i vand yderst let opløselig gas. Aaret efter fremstillede Priestley svovl- 
syrlinggas (vitriolic acid air) samt fluorkiselgas, og i 1772 kvælstofoxydul ved 
at lade zink virke paa kvælstofoxyd, som han udviklede af kobber og 
salpetersyre. — Omtrent samtidigt, 1774, isolerede Scheele klorgasen, 
som vistnok allerede tidligere var bleven bemærket af van Helmont, der 
ved at destillere salmiak med salpetersyre havde erholdt en flatus incoer- 
cibilis. Scheele iagttog dens gulgrønne farve, giftighed, blegende evne 
samt dens opløsende virkning paa metaller og zinnober. Da Scheele 
havde iagttaget, at brunstenen maatte flogisticeres for at kunne danne salte, 
mente han, at den optog flogiston fra saltsyren, og kaldte derfor klorgasen 
deflogisticeret saltsyre; hau forstod, at kongevandets opløsende virkning 
paa guld beror paa, at salpetersyren deflogisticerer (oxyderer) saltsyren. — 
Ogsaa svovlvandstofgasen (svovlleverluft, stinkende svovlluft), hvis brænd- 
barhed allerede tidligere var bemærket, bl. a. af Rouelle, blev 1777 
nærmere undersøgt af Scheele, der lærte at fremstille den af svovljern. 
Ogsaa luftens og vandets elementer blev opdagede og først fremstil- 
lede af flogistontidens kemikere. 
Surstoffet opdagedes omtrent samtidigt, omtrent 1771 af Scheele og 
Priestley. — Scheele offentliggjorde sine undersøgelser 1777 i Che- 
mische Abhandlung von der Luft und dem Feuer, men de vigtigste af de 
deri nedlagte resultater havde han allerede fundet i 1771 og 1772. Hans 
forsøg var følgende: Afmaalte mængder af atmosfærisk luft blev bragt 
sammen med svovllever, tilberedt af kali eller kalk, eller med jernoxydul 
og andre substantser, der virkede paa lignende maade. Det viste sig, at 
luftens volum formindskedes, og naar absorptionsmidlet fik tilstrækkelig tid 
— flere uger — til at virke, var i almindelighed 20 rumdele luft mindsket 
med omtrent 6 dele. Den tilbageværende del af luften underholdt ikke 
længere forbrændingen. Han fandt derhos, at der af de anvendte sulfider 
dannedes sulfater, som ved anvendelse af kalciumsulfid var let at paavise, 
da der udfældtes gips. Han antog derfor, at luften havde forbundet sig 
med svovlets flogiston og frigjort dets anden bestanddel, svovlsyren. I 
begyndelsen mente han, at luftens volumformindskelse beroede paa, at det 
