68 TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 
Men om end alkemien ikke længere havde kurs blandt videnskabsmæn- 
dene, var der dog en tid udover mange andre, som troede paa den!, og 
det store publikum var stadig optaget af den. Almenhedens trang til 
aandelig næring kunde ikke finde tilstrækkelig tilfredsstillelse i tidens nega- 
tive og tørre theologi, og i literaturen var der endnu ikke stort at finde. 
Man havde da let for at komme ind paa den s. k. høiere viden, forsøg 
paa at faa en dybere indsigt i naturens hemmeligheder, end den profane 
naturvidenskab kunde give — særlig, naar den som her forespeilede mulig- 
heden af at erhverve velstand og sundhed og lovede menneskene et vist 
herredømme over aandeverdenen og at komme i nærmere samfund med 
gud. Selv heit dannede og fremragende mænd interesserede sig for saa- 
dant, og endog Goethe drev en tid hermetiske studier. Man begyndte 
igjen at høre tale om Rosenkreuzere, og disse kom i berørelse med fri- 
mureriet, der omkring 1720 var bleven reorganiseret i England, og som i 
de nærmest følgende decennier havde udbredt sig paa fastlandet; i de 
høiere grader af denne orden mente man at skulle blive indviet i de hem- 
melige videnskaber og hermetiske kunster, johanniterriddere og tempel- 
herrer i gamle dage havde bragt med fra Østerlandene. Der dannedes 
ogsaa en ny, af frimurere bestaaende orden, Guld- og Rosenkreuzerordenen, 
som opstod i Sydtyskland omkring 1760 og hurtigt udbredte sig videre. 
Den interesse for de hemmelige videnskaber, som disse selskaber opelskede, 
fik rigelig næring ved den mængde mystisk-hermetiske skrifter, som især fra 
Tyskland udbredtes overalt. Særlig Rosenkreuzerne, hvis hovedsæde Berlin 
nu blev, kunde en tid regne de mest indflydelsesrige og høitstillede mænd 
blandt sine medlemmer. Det stod imidlertid i længden ikke til at undgaa, 
at de, der ved optagelsen i de høiere grader ikke havde fundet, hvad de 
søgte og ventede, følte sig skuffede og blev misfornøiede; og med den 
tiltagende misstemning døde interessen hen, saa at ordenen mod aarhun- 
dredets slutning var at betragte som opgivet. Man var ogsaa efterhaanden 
begyndt at fatte mistanke til den svindel, hvormed de bekjendte eventyr- 
ere, grev Saint-Germain og Cagliostro som frimurere, mystikere, 
! Da den norske prest Hans Egede 1718 opholdt sig i Bergen for at faa folk til at 
interessere sig for hans mission til Grønland, men ikke kunde opdrive de fornødne 
penge, faldt det ham ind »hvad der tales og skrives om den saa kaldede Philosophiske 
Steen«, og han begyndte da paa alkemistisk arbeide; men »med alt det Sudlerie, som 
jeg næsten udi tvende Aar plagede mig med, profiterede jeg intet uden Møie og skidne 
Fingre, og dertil nogle Pengers Forliis, saa jeg omsider blev gandske kied derafe. 
Imidlertid gjenoptog han arbeidet senere under opholdet paa Grønland, hvor han havde 
et helt alkemistisk bibliothek »mere end 60 Chymiske Authores«. Engang troede han 
at være meget nær ved maalet, men begik en uforsigtighed, og derefter kunde han 
aldrig mere faa igjen det, som han dengang havde faaet; »det var ikke GUDS Villie, 
at jeg skulde komme til slig Videnskab«. H. Egedes Relation, 1738, 214—217. 
| 
| 
| 
